Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Lord Orfordot Lord Wilmington követte miniszterelnökként egy olyan kormányban, amelynek valódi vezetője Lord Carteret volt. Egy bizottság jött létre Walpole minisztériumának vizsgálatára, de nem találtak semmilyen bizonyítékot a jogsértésekre vagy a korrupcióra. Bár már nem volt a kabinet tagja, Orford továbbra is személyes befolyást gyakorolt II. Györgyre, és gyakran nevezték el "a függöny mögötti miniszternek" a tanácsa és befolyása miatt. 1744-ben sikerült biztosítani Carteret elbocsátását és Henry Pelham kinevezését, akit politikai védettnek tekintett. Azt tanácsolta Pelhamnek, hogy használja a képviselőházban elfoglalt helyét, hogy hidaként szolgáljon a király és a parlament között, ahogy Walpole is tette. Az első 1744 januárjában volt, amikor a Hannoveri csapatok brit fizetés alatt tartásáról vitáztak. Walpole megakadályozta, hogy elveszítsék a csapatokat. A második beavatkozásában Walpole, aki attól félt, hogy 1744 februárjában a jakobiták támadást indítanak, beszédet mondott a helyzetről. Frederick, Wales hercege, aki általában ellenséges volt Walpole-lal, a következő napon szívesen fogadta őt az udvarában, valószínűleg azért, mert apja trónja és az egész Hannoveri dinasztia jövője veszélyben volt a Stuart Pretender miatt. Az utolsó éveiben politikai érdekeivel együtt Walpole élvezte a vadászat örömét. A nemrégiben újjáépített vidéki székhelyén, a Houghtonban, Norfolkban, az ilyen szórakozások megtiltották neki a "nyomorú időjárás" miatt. Élvezte a vidék szépségeit is. A művészeti gyűjteménye különleges örömöt okozott neki. Az 1720-as és 1730-as években sok pénzt költött arra, hogy egész Európából gyűjtse a régi mestereket. Orford 1745-ben Londonban halt meg, majdnem hatvankilenc éves korában; a norfolki Houghtonban található Szent Martin plébániatemplomban temették el. A grófságot a legidősebb fia, Robert kapta, akit utána az egyetlen fia,  Kérdés: Mikor nevezték ki Henry Pelhamet a Középházba?
1744-ben