Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A Jupiter megfigyelése legalább a babiloni csillagászoktól kezdődik, akik az i. e. 7. vagy 8. században éltek. Az ókori kínaiak szintén megfigyelték a Suìxīng (歲星) pályáját, és a 12 földi ágból álló ciklusukat az év hozzávetőleges számának alapján hozták létre; a kínai nyelv még mindig használja a nevét (egyszerűsített 岁) az életévre utalva. Az i. e. IV. században ezek a megfigyelések a kínai zodiákussá fejlődtek ki, és minden évben egy Tai Sui csillag és isten irányította az égboltnak a Jupiter pozíciója ellenkező régióját az éjszakai égbolton; ezek a hiedelmek fennmaradtak néhány taoista vallási gyakorlatban és a kelet-ázsiai zodiákus tizenkét állatában, amelyeket most gyakran népszerűen feltételeznek, hogy kapcsolatban állnak az állatok megérkezésével Buddha előtt. A kínai történész, Xi Zezong azt állította, hogy Gan De, egy ősi kínai csillagász, felfedezte a Jupiter egyik holdját 362-ben, puszta szemmel. Ha ez igaz, akkor ez majdnem kétezer évvel megelőzi Galileó felfedezését. A 2. századi Almagest című munkájában Claudius Ptolemaeus hellenisztikus csillagász geocentrikus bolygómodellt épített, amely a Jupiter Földhöz viszonyított mozgását magyarázta, a Föld körüli keringési időtartamát 4332,38 napnak vagy 11,86 évnek adva.  Kérdés: Melyik században figyelték meg először a Jupitert?
7. vagy 8. század i.e.