Mussolini azt tervezte, hogy az olasz erőket egy nagy offenzívára összpontosítja a Brit Birodalom ellen Afrikában és a Közel-Keleten, a "parallel háború" néven ismert, miközben az Egyesült Királyság összeomlását várta az európai színházban. Az olaszok megszállták Egyiptomot, a Brit Szomálföldet és bombázták a Palesztin Mandátumot.
A brit kormány elutasította a béke javaslatát, amely magában foglalta a tengely győzelmének elfogadását Európában; az Egyesült Királyság inváziójára vonatkozó tervek nem folytak, és a háború folytatódott. Olaszországot legyőzték Kelet-Afrikában; az olasz előrelépések Észak-Afrikában sikeresek voltak, de az olaszok megálltak Sidi Barraniban, várva a logisztikai ellátások felzárkózására. Miután a német hadsereg legyőzte Lengyelországot, Dániát, Norvégiát, Hollandiát, Belgiumot, Luxemburgot és Franciaországot, Mussolini úgy döntött, hogy ugródeszként használja Albániát Görögország megtámadásához. Az olaszok 1940. október 28-án indították meg a támadást, és a két fasiszta diktátor találkozóján Firenzében Mussolini megdöbbentette Hitlert az olasz invázió bejelentésével. Mussolini gyors győzelemre számított, de a görög hadsereg megállította az olaszokat, és hamarosan Albániába lépett. A görögök elfoglalták Korçë-t és Gjirokastër-t, és megfenyegették, hogy kiűzik az olaszokat a Vlorë kikötővárosból.