Az Einstein (1907a) javasolt egy módszert a keresztirányú Doppler-hatás észlelésére, mint az idődilatáció közvetlen következménye. És valójában ezt a hatást Herbert E. Ives és G. R. Stilwell mérte 1938-ban (Ives<unk>Stilwell kísérlet). Lewis és Tolman (1909) leírta az idődilatáció kölcsönösségét két fényórával A és B segítségével, amelyek bizonyos relatív sebességgel haladnak egymáshoz. Az órák két sík tükről állnak egymáshoz és a mozgásvonalhoz párhuzamosan. A tükrök között egy fényjel ugrik, és az A-val azonos referencia-állomáson nyugvó megfigyelő számára az A óra periódusa a tükrök közötti távolság, amelyet a fénysebesség oszt. De ha a megfigyelő a B órában látja, hogy az az óra a jelzésen belül előfordul, akkor a B és a B óra egy bizonyos viszonylagos sebességgel haladnak egymáshoz. A Lorz-órák és az A-órák között két sík tükről egy fényjelzés ugrik, és az A-ór
lassabban