Töltse ki a következő mondatot: 1973-ban az Indira Gandhi vezette Kongresszus (I) ex parte közigazgatási végzéssel megszüntette az indiai fegyveres erők személyzetének nyugdíjazásának alapját, amely a függetlenség óta 26 éve volt népszerű. Ezenkívül a kormány a harmadik fizetési bizottság jelentése alapján, amelyből a fegyveres erők képviselői ki voltak zárva, és amelyet bürokraták uraltak, a 58 éves korú nyugdíjas polgári személyek nyugdíját 30-ról 50 százalékra emelte, ami 20 százalékos nettó emelkedés; és a katona, a nem megbízott tisztek (NCO) és a junior megbízott tisztek (JCO) nyugdíját 20 százalékkal csökkentette, az alapbér 70 százalékáról 50 százalékára, azzal a fenntartással, hogy a teljes nyugdíjhoz a minimális szolgálati idő 33 év volt. De mivel a katonák 1973-ban 15 éves szolgálat után 33-36 éves korukban nyugdíjba vonultak, a fizetésük kevesebb mint 30 százalékát kapták nyugdíjaként. Így a katonák nyugdíja nem 20 százalékkal, hanem 40 százalékkal csökkent 70 százalékról 30 százalékra. A katonai nyugdíjak csökkentésén túlmenően a kormány lelassította a katona státuszát azzal, hogy "a három évnél kevesebb szolgálatot teljesítő gyalogos katonát" egyenlővé tette a "félképzett/képzetlen munkaerővel". A döntést két hónappal azután hozták nyilvánosságra, hogy Sam Manekshaw tábornok, aki a hadsereget vezette a győztes
1971-es háború, visszavonult a szolgálatból. A fegyveres erők nyugdíjainak csökkentésének oka, amely továbbra is a veteránokat és a szolgálati személyzetet sújtja, az I. Kongresszus kormánya az volt, hogy biztosítani akarta a fegyveres erők nyugdíjainak "egyenértékűségét" a civilekkel.