Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Útvonal: Edwin Klebs volt az első, aki 1875-ben tüdőgyulladásban elhunyt emberek légúti baktériumát észlelte. A két gyakori bakteriális ok, a Streptococcus pneumoniae és a Klebsiella pneumoniae azonosítására irányuló kezdeti munkát Carl Friedländer és Albert Fraenkel végezte 1882-ben és 1884-ben. Friedländer kezdeti munkája bevezette a Gram-festéket, egy alapvető laboratóriumi tesztet, amelyet még ma is használják a baktériumok azonosítására és kategorizálására. Christian Gram 1884-ben írt tanulmányában, amely leírta az eljárást, segített megkülönböztetni a két baktériumot, és kimutatta, hogy a tüdőgyulladást több mikroorganizmus is okozhatja. Sir William Osler, akit "a modern orvoslás atyjaként" ismernek, nagyra értékelte a tüdőgyulladás által okozott halált és fogyatékosságot, 1918-ban "a halál embereinek kapitányaként" jellemezte, mivel a tuberkulózisot megelőzte az egyik vezető halálozási okként ebben az időben. Ezt a kifejezést eredetileg John Bunyan hozta létre a "fogyasztás" (tuberkulózis) vonatkozásában. Osler a tüdőgyulladást az "öregember barátjának" is nevezte, mivel a halál gyakran gyors és fájdalommentes volt, amikor sokkal lassabb és fájdalmasabb módja volt a halálnak. Az 1900-as években számos fejlesztés javította a tüdőgyulladással szenvedők kimenetelét. A 20. században a penicillin és más antibiotikumok, a modern sebészeti technikák és az intenzív ellátás megjelenésével a tüdőgyulladás okozta halálozás, amely közel 30%-ot tett ki, a fejlett világban meredeken csökkent. A csecsemők Haemophilus influenzae B- típusú vírus elleni vakcinázása 1988- ban kezdődött, és röviddel ezután az esetek drámai csökkenéséhez vezetett. A Streptococcus pneumoniae elleni vakcinázás felnőtteknél 1977-ben, gyermekeknél pedig 2000-ben kezdődött, ami hasonló csökkenést eredményezett.  Kérdés: Ki azonosította először a streptococcus pnuemoniae-t?
Carl Friedländer és Albert Fraenkel