Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átmeneti: Az MS nem örökletes betegség; azonban kimutatták, hogy számos genetikai variáció növeli a kockázatot. Úgy tűnik, hogy e gének némelyikének a mikrogliális sejtekben a véletlenül vártnál magasabb expressziós szintje van. A betegség kialakulásának valószínűsége nagyobb az érintett személy rokonaiban, és nagyobb a kockázata a közeli rokonok körében. Az egypetéjű ikreknél mindkettő körülbelül 30% -ban érintett, míg a nem egypetéjű ikreknél körülbelül 5% -ban és a testvérek 2, 5% -ában van hatással, a féltestvérek alacsonyabb százalékában. Ha mindkét szülő érintett, akkor a gyermekeiknél a kockázat tízszerese annak, ami a népességben általában előfordul. Az MS egyes etnikai csoportokban is gyakrabban fordul elő, mint másokban. Az MS-hez kapcsolódó specifikus gének közé tartoznak a humán leukocitás antigén (HLA) rendszerben mutatkozó különbségek - a 6. kromoszómán található gének csoportja, amely a fő histokompatibilitási komplexum (MHC) szerepe. Az 1980-as évek óta ismert, hogy a HLA régióbeli különbségek a fogékonysághoz kapcsolódnak, és ugyanez a régió más autoimmun betegségek, például az I. típusú cukorbetegség és a szisztémás vörösvérsárgás lupus kialakulásában is szerepet játszik. A leginkább következetes megállapítás a szklerózis multiplex és az MHC DR15 és DQ6 alleljei közötti összefüggés. Más lociok is védő hatást mutattak, mint például a HLA- C554 és a HLA- DRB1* 11. Összességében becslések szerint a genetikai hajlam 20% és 60% - ánál a HLA különbségek a felelősek. A modern genetikai módszerek (genomméretű asszociációs vizsgálatok) legalább tizenkét olyan gént tártak fel a HLA-lokuszon kívül, amelyek szerényen növelik az MS valószínűségét.  Kérdés: Mi a neve annak a védőhatásnak, ami a négyes számmal végződik?
HLA-C554