A 20. század elején a szocializmus és az anarchizmus népszerűsége egész Spanyolországban nőtt. Katalóniában, amely erősen iparosodott és az anarcho-szindikalista szakszervezetek erődítménye volt, széles körben elterjedt volt az elégedetlenség. A bércsökkentés miatt és a második rif-háború katonai behívására válaszul Marokkóban a sztrájkok sorozata a Tragikus Hetében (július 25-én augusztus 2-án 1909) csúcspontja volt, amelyben a munkások felkeltek a lázadásba, és a hadsereg elnyomta őket. Az anarcho-szindikalista Confederación Nacional del Trabajo (CNT) 1910 októberében alakult, és azonnal általános sztrájkra szólított fel, amelyet a katonaság elnyomott. További sztrájkok következtek 1917-ben és 1919-ben a rendőrség és a szakszervezetek közötti növekvő erőszak közepette. A CNT-t betiltották, és 1927-ben megalakult a Federación Anarquista Ibérica (FAI), amely Miguel Primo de Rivera diktatúrája alatt a rokonsági csoportok titkos szövetsége volt. Radikális tagjai, akik szintén a CNT tagjai voltak, jelentős befolyást gyakoroltak a szakszervezet többi tagjára. A második spanyol köztársaság idején az anarchisták folytatták a felkeléseket, mint például a Casas Viejas-i felkelés 1933-ban és az asturián bányászok 1934-es sztrájkja.
amit Francisco Franco brutálisan elfojtott a morosz csapatok segítségével.