1944 júniusában Eichelberger-t Krueger hívta a hatodik hadsereg főhadiszállásába. A
A Biak-i csata, ahol a 41. gyalogos hadosztály májusban leszállt, rosszul ment, és a repülőterek, amelyeket MacArthur megígért, hogy rendelkezésre állnak a Saipan-i csata támogatására, nem voltak amerikai kezben. Eichelberger azt találta, hogy a japánok, akik nagyobb számban voltak jelen, mint az eredetileg jelentettek, barlangokban rejtőztek, amelyek a repülőtérre néztek. Míg az amerikaiak jobban kiképzettek és felszereltek voltak, mint a bunában, a japánok is, akik új taktikájukat alkalmazták, hogy elkerüljék a költséges ellentámadásokat, és a maximális áldozatot fizessék a nyerett területért. Miután Eichelberger saját szemével látta a helyzetet, arra a következtetésre jutott, hogy Fuller 41. gyalogos hadosztálya nem volt túl rossz. Mindazonáltal, mint Buna-nál, Eichelberger számos tisztet mentett el, akiket úgy érezte, hogy nem teljesítenek a csatatéren. A parancsok szerint Fullert helyettesítenie kell a különegység parancsnokaként, nem pedig felmenteni a hadosztály parancsnokaként, de Fuller saját megkönnyebbülését kérte, és Krueger köteles volt. Eichelberger ajánlása alapján Fuller helyébe Jens A. Doe tábornok került. Krueger nem volt lenyűgözve Eichelberger Biak-i teljesítményével, és arra a következtetésre jutott, hogy Eichelberger taktikája képzeletlen volt, és nem volt jobb, mint Fulleré, és talán inkább késleltette, mint felgyorsította a sziget elfoglalását. Másrészről MacArthur eléggé megbecsülte Eichelberger teljesítményét, hogy ezüstcsillagot adjon neki.