Az európai reneszánsz kiterjesztett érdeklődést váltott ki mind az empirikus természeti történelem, mind a fiziológia iránt. 1543-ban Andreas Vesalius megnyitotta a nyugati orvostudomány modern korszakát az emberi anatómia De humani corporis fabrica című művével, amely a holttestek boncolásán alapult. Vesalius volt az első olyan anatómák sorában, akik fokozatosan helyettesítették a skolaszticizmust az empirizmussal a fiziológiában és az orvostudományban, inkább az első kézből szerzett tapasztalatokra támaszkodva, mint a tekintélyre és az absztrakt érvelésre. A gyógynövényészeten keresztül az orvostudomány is közvetve a megújult empirizmus forrása volt a növények tanulmányozásában. Otto Brunfels, Hieronymus Bock és Leonhart Fuchs széles körben írtak a növényekről, a növények életkörének természet-alapú megközelítésének kezdetén.
vadon élő növények