Írj folytatást erre a bekezdésre - 1973-ban a Bhutto-kormány elbocsátotta a belucisztáni államkormányt, ami egy újabb szeparatista mozgalmat eredményezett, és az ország legnagyobb tartományában 1977-ben véget ért hadsereg akcióinak csúcspontja volt. Az iráni katonai segítséggel, beleértve a Bell AH-1 Cobra átadását a légierőnek, a konfliktus véget ért azzal, hogy a pakisztáni kormány az 1980-as években általános amnesztiát ajánlott a szeparatistáknak. A balúcs konfliktus miatt a pakisztáni hadsereg továbbra is részt vett az ománi polgárháborúban az ománi kormány javára, amíg a lázadók 1979-ben legyőződtek. A háborús vizsgálóbizottság megállapította, hogy a hadsereg négy ágazata között nem volt közös stratégia az első, a második és a harmadik világháború alatt.
India elleni háborúkban, javasolta a Közös Főhadiszállási Bizottság létrehozását, hogy fenntartsa a katonai kommunikációt a katonai szolgálatok és a szövetségi kormány között, amelynek elnöke a kormány fő katonai tanácsadója, a Közös Főhadiszállás elnöke. 1976-ban a hadseregből nevezték ki az első közös főnököt, Muhammad Shariff tábornok vette át az elnökséget, de egy évvel később lemondott. 1975-ben a miniszterelnök, Zulfikar Ali Bhutto vitatott módon legalább hét magas rangú hadsereg-generált váltott fel, hogy előléptesse a főhadnagyra. Zia-ul-Haq négycsillagos rangra emelte, kinevezték a hadsereg vezérkari főnökévé (COAS), annak ellenére, hogy a hadsereg ajánlásait továbbították a szövetségi kormánynak.