A tizenhetedik században a templomosok iránti érdeklődés politikussá vált I. Károly kivégzése után, azzal a gondolattal, hogy a Stuart-pártiak feltaláltak egy templomos fokozatot, mivel a király halálát meg kellett bosszulni, mint ahogy Jacques de Molay erőszakos halálát is 1314-ben, a templomosok utolsó nagymesterét. A történet, amit Dom Calmet mesélt, hogy Dundee vikomtól feltételezett, hogy ő volt a templomosok egyik korai nagymesterje, és hogy
Killiecrankie a Nagy Keresztben. Azt mondják, hogy ezután Mar hercege hivatalban volt, amely után a Templomos Rend láthatóan inaktív volt, amíg Charles Edward Stuart 1745-ben újjáéledt. A 3. perth-i herceg eredeti levele Airlie grófjának, Lord Ogilvy-nak röviddel a jakobita győzelem után a Prestonpans-i csatában, leírta a titkos szertartást Holyroodban, amelyben a herceget megválasztották a jeruzsálemi templom ősi lovagságának nagymesterének kedden, 1745. szeptember 24-én.