Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átmenet: A frank keresztes hadjáratok és a mongol birodalom különböző vezetői többször is megpróbáltak szövetséget kötni az iszlám kalifátusokkal, a közös ellenségükkel szemben a 13. században. Egy ilyen szövetség nyilvánvaló választásnak tűnhetett volna: a mongolok már szimpatizáltak a kereszténységgel, mivel a mongol udvarban sok befolyásos nestoriánus keresztény létezett. A frankok (nyugat-európaiak és a Levant keresztes államai) nyitottak voltak a keleti támogatás gondolatára, részben a mitikus Prester John, a varázslatos királyság keleti királya régóta fennálló legendájának köszönhetően, aki sokan úgy hitték, hogy egy nap a Szentföldön a keresztesek segítségére fog jönni. A frankoknak és a mongoloknak is közös ellensége volt a muzulmánok. Az európaiak és a mongolok közötti kapcsolat 1220 körül kezdődött, a pápaság és az európai uralkodók alkalmi üzeneteivel a mongol vezetőknek, mint például a Nagy kánnak, majd később a mongol által meghódított Perzsiában az Ilkánoknak. A kommunikáció ismétlődő mintát követett: az európaiak azt kérték a mongoloktól, hogy térjenek át a nyugati kereszténységre, míg a mongolok alárendeltségre és adományokra tettek igényt. A mongolok már sok keresztény és muzulmán nemzetet hódítottak meg Ázsiában, és miután elpusztították a muzulmán abbaszid és az Ayyubid dinasztiákat, a következő néhány generációban harcoltak a régióban fennmaradt iszlám hatalommal, az egyiptomi mamlukokkal. I. Hétum, a cilikiai örmény keresztény nemzet királya 1247-ben alávett a mongoloknak, és erősen ösztönözte a többi uralkodót, hogy vegyenek részt egy keresztény-mongol szövetségben, de csak a vőlegényét, VI. Bohemond herceget tudta meggyőzni, aki 1260-ban alávett. Más keresztény vezetők, mint például az akkori keresztesek, bizalmatlanok voltak a mongolokkal szemben, akiket a legjelentősebb fenyegetésnek tekintettek...  Kérdés: Kikben nem bíztak a keresztény vezetők?
A mongolok