Az új rezsim első "ellenzői" egy csoport középiskolai végzős diákok voltak, akiket 1940 szeptemberében letartóztattak, majd 1944-ben kivégeztek Castellane közelében. Az első nyilvános tüntetések 1942. július 14-én zajlottak le, amikor több száz tüntető ment az utcákra a Avenue de la Victoire és a Place Masséna mentén. 1942 novemberében a német csapatok a megszálláson kívüli Franciaország nagy részébe léptek be, de az olasz csapatok egy kisebb zónába, beleértve Nizzát is. A lakosság között bizonyos ambivalencia maradt, akik közül sokan olasz származású, nemrégiben bevándorlók voltak. Az ellenállás azonban az 1943-as olasz megadás után lendületet nyert, amikor a német hadsereg megszállta az egykori olasz zónát. A megtorlás 1943 decemberétől 1944 júliusáig fokozódott, amikor sok partizánt kínozott és kivégezett a helyi Gestapo és a francia milícia. Nizzát is erősen bombázták az amerikai repülőgépek a szövetségesek Provence-i leszállására való felkészülés során.
(1000 halott vagy sebesült és több mint 5600 hajléktalan) és az éhínség következett be 1944 nyarán.