Írj folytatást erre a bekezdésre - Stefan Lazarević 1402-ben lett Szerbia Despotja, és 1427-ben Đurađ Branković követte őt. A zsoltárkönyv első lapjának jobb oldalán egy kortárs felirat azt mutatja, hogy a könyv a Despot Đurađ könyvtárának része volt, és hogy valamikor elküldte egyik fiának. Úgy gondolják, hogy a könyv az ő legkisebb fia és utódja, Lazar Branković esküvői ajándéka lehetett, aki 1446-ban házasodott meg. A szerb despotátus 1459-ben az oszmánok kezébe esett, és a Branković család Szírmában menekült száműzetésbe, amely akkoriban a Magyar Királyság része volt. A 17. század elején a zsoltár a Privina Glava kolostorban volt a Fruška Gora hegyen, Syrmiában, amely akkoriban oszmán uralom alatt állt. 1627-ben Pajsije szerb pátriárka meglátogatta a kolostort, és a kéziratot a Vrdnik-i könyvtárába vitte, ahol 1630-ig maradt. Ebben az időben másolták a zsoltár másolatát; a miniatűreket is másolták. A pátriárka ezt követően visszaszerezte a könyvet, és visszaadta Privina Glavának. A másolat, amelyet Belgrádi Zsoltárnak neveznek, később a Szerb Nemzeti Könyvtárba került. A könyvtárral együtt elpusztult a németek belgrádi bombázása során.
1941 áprilisában.