Az Einstein (1907a) javasolt egy módszert a keresztirányú Doppler-hatás észlelésére, mint az idődilatáció közvetlen következménye. És valójában ezt a hatást Herbert E. Ives és G. R. Stilwell mérte 1938-ban (Ives<unk>Stilwell kísérlet). És Lewis és Tolman (1909) leírta az idődilatáció kölcsönösségét két fényórával A és B segítségével, amelyek bizonyos relatív sebességgel haladnak egymáshoz. Az órák két sík tükröt tartalmaznak egymáshoz és a mozgásvonalhoz párhuzamosan. A tükrök között egy fényjel ugrik, és a megfigyelő számára, aki ugyanabban a hivatkozásban pihen, mint az A, az A óra periódusa a tükrök közötti távolság, amelyet a fénysebesség oszt. De ha a megfigyelő az óra B-nél látja, hogy az óra egy adott szögben nyomja ki a jelzést, akkor a B és B-t használva két fényórát, A és B-t használva, az idődilatáció kölcsönösségét a két fényórával párhuzamosan,
Teljesen fordítva.