Írj folytatást erre a bekezdésre - 1658-ban az oszmán hatalom északra irányult, George II. Rákóczi ellen, a transzilvániai herceg ellen folytatott hadjáratban, amely hosszú konfliktussá fejlődött
a Habsburgokkal. A következő néhány évben a velencei flotta, ismét Morosini parancsnoksága alatt, sikertelenül próbálta fenntartani a Dardanell-szoros blokádját. Morosini is folytatta az oszmán erődítmények megtámadásának taktikáját: a Santa Maura (Lefkada) szigetének ostroma 1658 augusztusában kudarcot vallott, de 1659-ben a velenceiek a maniotok segítségével lerombolták Kalamata-t a Peloponnesusban, majd Torone-t a Chalcidice-ben, Karystos-t az Euboea-ban és Çeşme-t. Mivel azonban Velence nem tudott erőket feláldozni ezekre a helyekre, ezek a támadások nem nyertek semmit a Köztársaság számára. Az oszmán oldalon Köprülü Mehmed két új erőd építését rendelte el, a Sedd el Bahr ("A tenger bástyája") és a Kilid Bahr ("A tenger kulcsa"), a Dardanellák bejáratának európai partján, hogy megtiltsa a velenceieknek, hogy újra belépjenek a szorosba.