Az első kísérlet, hogy kihasználják a szimbiotikus kapcsolatot a hasadás és a fúzió között, egy 1940-es évekbeli tervezés volt, amely vegyes hasadási és fúziós tüzelőanyagot váltott vékony rétegekben. Egyfokú eszközként nehézkes alkalmazása lett volna a fokozott hasadásnak. Először gyakorlativá vált, amikor beépítették a kétfokú termonukleáris fegyver másodlagos részébe. Az amerikai név, a riasztó óra, Tellertől származik: azért nevezte így, mert "felébresztheti a világot" a szuper potenciál lehetőségére. Az azonos tervezés orosz neve leíróbb volt: Sloika (orosz: Слойка), egy rétegelt sütemény. Egyfokú szovjet Sloika-t 1953 augusztus 12-én tesztelték.
6,9 megatonnás