Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A régi királyság végén az egyiptomi központi kormány összeomlása után az adminisztráció már nem tudta támogatni vagy stabilizálni az ország gazdaságát. A tartományi kormányzók nem bízhattak a király segítségében válsághelyzet idején, és az azt követő élelmiszerhiány és politikai viták éhínségekhez és kisméretű polgárháborúkhoz vezettek. A nehéz problémák ellenére a helyi vezetők, akik nem tartoztak adóval a királynak, az újonnan megszerzett függetlenségüket arra használták, hogy virágzó kultúrát hozzanak létre a tartományokban. A saját erőforrásaik ellenőrzése után a tartományok gazdaságilag gazdagabbak lettek, amit a nagyobb és jobb temetések mutattak be minden társadalmi osztályban. A kreatív kitörések során a tartományi kézművesek átvették és alkalmazkodtak a kulturális motívumokhoz, amelyek korábban az Óbirodalom királyi családjára korlátozódtak, és az írástudók olyan irodalmi stílusokat fejlesztettek ki, amelyek kifejezték az időszak optimizmusát és eredetiségét. A királynak való hűségüktől mentesen a helyi uralkodók egymással kezdtek versenyezni a területi ellenőrzés és a politikai hatalomért. 2160-ra Herakleopolis uralkodói irányították Alsó-Egyiptomot északon, míg a Thebesben székhellyel rendelkező rivális klán, az Intef család, Dél-Egyiptom feletti irányítást vette át. Ahogy az Intef-ek hatalma nőtt és irányításukat észak felé terjesztették, elkerülhetetlenül összecsapott a két rivális dinasztia. 2055 körül a Nebhepetre Mentuhotep II. vezette északi tebai erők végül legyőzték a herakleopolit uralkodókat, és újraegyesítették a két földet. Ők indították el a gazdasági és kulturális reneszánsz korszakát, amit a Középbirodalomnak neveznek.  Kérdés: Ki győzött le 2055-ben?
Herakleopolitan uralkodók,