Írj folytatást erre a bekezdésre - A terület karszt morfológiát mutat, a kőzetalap nagyrészt mészkőből áll, és viszonylag kis területek dolomitokból és negyedéves üledékekből állnak. Az eocén flysch alkotja a vízgyűjtő délnyugati határait, amely felé a vízgyűjtő medencék lefolynak, és ahol az Ombla emelkedik. A sziklák akkor alakultak ki, amikor a noriai és a késő kréta kor között vastag szénsavas üledékek halmozódtak le az adriai szénsavas platform formájában, egészen a mélységig. Az eocén és a korai oligocén időszakban az Adriai-tábla északra és északkeletre mozgott, hozzájárulva az Alpok orogenéziséhez a Dinaridák tektonikus emelkedésével. A medence karszt topográfiája a karbonát platform időjárás hatásainak kitettségéből alakult ki. A karstifikáció nagyrészt az oligocénben és a miocénben a Dinaridák végső felemelkedése után kezdődött, amikor a karbonátok ki voltak téve a légköri hatásoknak; ez kiterjedt a jelenlegi tengerszint alatti szintre, amely az utolsó jégkorszak maximuma alatt került ki. Néhány karsztformáció a korábbi tengerszint-csökkenések során alakult ki, leginkább a messzi sótartalmú válság során. A terület geológiai szerkezete a közelmúltbeli tektonikus aktivitást mutatja a vízgyűjtőben, a Hum és az Ombla között elhelyezkedő hibával. A legutóbbi erős földrengés a tágabb régióban az 1979-es montenegrói földrengés volt
, a Richter-skálán 7,0-ot mér. Az egyetlen erős történelmi földrengés a közvetlen környéken az 1667-es dubrovniki földrengés volt, amelyet szökőár követett.