A következő nagy előrelépés az 1940-es években történt, amikor Linus Pauling megerősítette az Ehrlich által javasolt zár-és-kulcs elméletét azzal, hogy megmutatta, hogy az antitestek és az antitestek közötti kölcsönhatások inkább az alakjuktól függnek, mint a kémiai összetételüktől. 1948-ban Astrid Fagreaus felfedezte, hogy a plazma sejtek formájában a B sejtek felelősek az antitestek létrehozásáért. További munka az antitestek fehérjéinek jellemzésére összpontosított.
az antitest- fehérjék szerkezetét jellemzi.