Az ENSZ-szervezete 1980 februárjában létrehozta a kényszerített vagy önkényes eltűnésekkel foglalkozó munkacsoportot, amely "az első olyan ENSZ emberi jogi tematikus mechanizmus, amelyet egyetemes megbízatással hoztak létre". Fő feladata "az, hogy segítsen a családoknak a családtagjaik sorsának vagy tartózkodási helyének meghatározásában, akikről azt állítják, hogy eltűntek". 2014 augusztusában a munkacsoport 43 250 megoldatlan eltűnési esetet jelentett 88 különböző államban. A kényszerített eltűnésekkel szembeni valamennyi személy védelméről szóló nemzetközi egyezmény, amelyet az ENSZ Közgyűlése 2006. december 20-án fogadott el, azt is kimondja, hogy a kényszerített eltűnések széles körben elterjedt vagy szisztematikus gyakorlata az emberiség elleni bűncselekménynek minősül. Az áldozatoknak jogot ad a kártalanítás keresésére és a szeretteik eltűnéseivel kapcsolatos igazságot követelni. Az Egyezmény fontos jogot biztosít a családok számára, hogy ne legyenek kényszerített eltűnési áldozatok, mivel fő feladata "
az eltűnt személy rokonainak joga, hogy megtudják az igazságot