Írj folytatást erre a bekezdésre - Mordini feladata messze nem volt könnyű. Más országok diplomáciai küldöttségei, a Sardinia-Piedmontese kormány vezetésével, még mindig a Lombardia ideiglenes kormánya által kötöttek, elutasították a hivatalos diplomáciai kapcsolatok kialakítását a lombardi ideiglenes kormánnyal. Csak az újonnan kinevezett köztársasági képviselő
Franciaország kormánya legalábbis azt nyilatkozta, hogy elfogadta a "nem hivatalos" diplomáciai kapcsolatok ajánlatát. Mordini ennek megfelelően szövetségeket kötött a szicíliai de facto kormányokkal, és közelebb haza, Rómával és Velencével, de ismét kevés eredményre. Javaslatát, hogy egy köztársaságot hirdessen ki, amely Róma, Toszkánia és Velence háromoldalú unióján alapul, kezdetben habozással fogadta, majd kormánytársa, Guerrazzi nyílt ellenállásával, aki 1849. március 27-én az újonnan létrehozott toszkán parlament "diktatorhatalmakat" kapott az északról közeledő fenyegető vereségre válaszul. Ugyanilyen sikertelen volt Mordini kísérlete, hogy az ideiglenes kormány nevében önkéntes milíciák védelmi erőjét szervezze, hogy helyettesítse a rendes hadsereget, amely hű maradt a nagyherceghez.