A fordulópont 1995-ben történt Pekingben, amikor Hillary Clinton, az akkori amerikai first lady, a kínai kormány elutasítását, valamint a nők autonómiáját és reprodukciós szabadságát azzal vádolta, hogy: "Az emberi jogok a nők jogai, és a nők jogai az emberi jogok". Egy olyan jövőre szólított fel, amelyben "minden nőt tisztelettel és méltósággal kezelik"
Az ENSZ Női Világkonferenciája. Ez a kijelentés sokakat inspirált, és Margot Wallström rendszeresen emelte fel. Clintonnak köszönhető, hogy az amerikai külpolitikai döntéshozatal középpontjába helyezte a nőket azáltal, hogy elismerte és intézményesítette a kapcsolatot a nők helyzete és a nemzetbiztonsági célok elérése között. Továbbá Hudson és Leidl úgy hivatkoznak rá, mint "vízválasztó esemény az Egyesült Államok számára és vitathatatlanul az egész világ számára", és elmagyarázza, hogyan hozza létre azt, amit most Hillary Doktrinának neveznek, amelyben Hillary Clinton a feminista külpolitika alapelveit állapítja meg, beleértve az erőszak háborús fegyverként való elítélését és a nemi megkülönböztetés megszüntetésére irányuló felhívásokat, amelyek megkönnyítették az ENSZ Biztonsági Tanácsának 1325-es határozatának elfogadását 2000-ben, amely elismerte a nők kritikus szerepét a béke és a biztonság területén. Az állásfoglalás felszólította az országokat, hogy integrálják a nőket a külpolitikai döntéshozatalba, és felszólította az újságírókat és aktivistákat, hogy gondoskodjanak arról, hogy a nőket meghívják a nagyobb nemzetközi találkozókba és tárgyalásokba való részvételre.