Írj folytatást erre a bekezdésre - John Hanson Saunders a Pennsylvania Állami Egyetemről azt írta, hogy a királynő "meglehetősen barbár... kínzás és halál zárja az olvasót, és a halál jobban illik... Halála igazságot szolgáltathat, és lehetővé teszi a közönség számára, hogy lássa a jó diadalát a rossz felett. " Cashdan azzal érvelt, hogy pszichológiai szempontból a királynő nem menekülhet, vagy egyszerűen nem zárható be egy börtönbe vagy száműzetésbe, mivel a történet úgy ábrázolja őt, mint "egy teljesen megvetendő teremtményt, aki a legrosszabb elképzelhető büntetést érdemli". Továbbá azt állítja, hogy "egy ilyen szörnyű halál" szükséges, mert, mint számos más tündérmesében, "ha a boszorkány meghal <unk> és halott marad <unk> úgy kell meghalnia, hogy a visszatérését nagyon valószínűtlenvé tegye", és így "az olvasónak tudnia kell, hogy a boszorkány halála alapos és teljes, még akkor is, ha ez azt jelenti, hogy a fiatal olvasókat olyan erőszakos cselekményekre teszi ki, amelyek a kortárs szabványok szerint szélsőségesek". Másrészről Oliver Madox Hueffer azt írta, hogy "nem lehet nem érezni egy bizonyos együttérzést ezzel a szerencsétlen királyi hölggyel a későbbi sorsában". Sharna Olfman, a Point Park Egyetem pszichológia professzora szerint "a történetek olvasásakor vagy hallgatásakor a gyermekeket nem támadják meg előre megteremtett grafikus vizuális képekkel. Nem kell közelről megnézniük... a fájdalom agóniáját a királynő szemében, ahogy halálra táncol". Mindazonáltal Olfman személyes preferenciája az, hogy "kihagyja a kínzás jeleneteit, amikor ezeket a történeteket olvasom a gyerekeknek". Anthony Burgess így kommentálta: "Amikor ezt olvassuk, mennyire vehetjük komolyan? Ez egy tündérmese erőszak, ami nem olyan, mint az igazi rablás, terrorizmus és argentin kínzás.
. "