Írj egy folytatást erre a bekezdésre - Polybius "Történetei" 264-ben kezdődnek és 146-ban végződnek (Polybius körülbelül 200-ban született és körülbelül 117-ben halt meg). Elsősorban az 53 évre koncentrál, amikor az ókori Róma a világ legnagyobb hatalma lett. Ebben az időszakban, i. e. 220-167 között, Róma leigázta Karthágót és uralmat szerzett a görögországi görögök felett. Az I-től az V-ig terjedő könyvek az akkori fontos államok ügyeit (Ptolemaiusz Egyiptom, Helenisztikus Görögország, Macedónia) fedik le, és kiterjedten foglalkoznak az első és a második pun háborúval. A VI. könyvben leírja a római alkotmányt, és felvázolja a konzulok, a szenátus és a nép hatalmát. Az első államcsoport, nevezetesen Athén és Tébe, és a második, amely Sparta, Kréta, Mantinea és Karthágóból áll, közötti különbségeket azzal az alapon állította, hogy Athén és Tébe államai "abnormális" növekedést követtek. A "normális" Polybius azt jelenti, hogy ezek az államok miatt mind a felemelkedés a csúcsra a hatalom és a bukás a szeszély a szerencse. Főleg azért, mert az athéniaknak voltak olyan vezetői, mint Temisztoklész, és a thébák Pelopidasz és Epaminondas, hogy a két állam egy ideig a szerencse kedvében állt. Érdekes, hogy Polybiusnak a Perikles korára vonatkozó nézete bizonyos mértékig ellentétesnek tekinthető azzal, amit a legtöbb modern történész a görög aranykornak tekintett. Ezután összehasonlítja a római állam politikai rendszerét a krétaiakéval, a spártaiakéval, és megmutatja, hogy milyen szempontból a római törvények felsőbbrendűek a karthágóiakénál. Arra a következtetésre jut, hogy a római állam sikere a vegyes alkotmányon alapult, amely a demokrácia, az arisztokrácia és a monarchia elemeit egyesítette. A "Történetek" többi része arról a periódusról szól, amikor Róma uralkodni kezdett a Földközi-tengeren, Hannibal 201-es vereségétől Karthágó pusztulásáig.
és a görög Korinthoszi városállam 146-ban.