Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átmenet: Európában az ateista nézetek elfogadása ritka volt a korai középkorban és a középkorban (lásd a középkori inkvizíciót); a metafizika és a teológia voltak a valláshoz kapcsolódó domináns érdekek. Azonban voltak mozgalmak ebben az időszakban, amelyek előmozdították a keresztény isten heterodox elképzeléseit, beleértve a különböző nézeteit Isten természetéről, transzcendenciájáról és megismerhetőségéről. Az olyan egyének és csoportok, mint Johannes Scotus Eriugena, David Dinant, Amalric Bena, és a Brethren of the Free Spirit fenntartották a keresztény nézőpontokat panteista tendenciákkal. Cusa-i Miklós a fideizmus egy formáját tartotta fenn, amelyet docta ignorantia-nak ("tanult tudatlanságnak") nevezett el, és azt állította, hogy Isten túl van az emberi kategorizáláson, és így a mi ismeretünk róla csak találgatásokra korlátozódik. Ockham-i William a metafizikaellenes tendenciákat az emberi tudás egyéni tárgyakra való nominális korlátozásával inspirálta, és azt állította, hogy az isteni lényeget az emberi intellektus nem tudja intuitív vagy racionálisan felfogni. Ockham követői, mint például Mirecourt-i John és Autrecourt-i Nicholas továbbfejlesztették ezt a nézetet. A hit és az értelem között létrejött megosztottság befolyásolta a későbbi radikális és reformista teológusokat, mint például John Wycliffe, Jan Hus és Martin Luther. A reneszánsz sokat tett a szabad gondolkodás és a szkeptikus kutatás területeinek bővítéséhez. Az olyan egyének, mint Leonardo da Vinci, a kísérletezést keresték a magyarázat eszközeként, és ellenezték a vallási tekintély érveit. A vallás és az egyház más kritikusai ebben az időben Niccolò Machiavelli, Bonaventure des Périers, Michel de Montaigne és François Rabelais voltak.  Kérdés: Kik Ockham követői?
Mirecourt-i János és Autrecourt-i Miklós