A második világháborúban, a zoológus Hugh Cott, Kerr protégéje, arra törekedett, hogy meggyőzze a brit hadsereget, hogy hatékonyabb álcázási módszereket használjon, beleértve a ellenárnyékolást is, de, mint Kerr és Thayer az első világháborúban, korlátozott sikerrel. Például két vasúti felszerelt part menti ágyút festett, az egyiket hagyományos stílusban, a másikat ellenárnyékolták. A légi felvételeken az ellenárnyékolt fegyver lényegében láthatatlan volt. A légi megfigyelés és a támadás ereje minden háborúzó nemzetet arra késztette, hogy álcázhasson mindenféle célpontot. A Szovjetunió Vörös Hadserege létrehozta a "Maskirovka" átfogó doktrínáját a katonai megtévesztéshez, beleértve a álcázás használatát is. Például a
A kurszki csata során Katukov tábornok, a szovjet 1. páncélos hadsereg parancsnoka megjegyezte, hogy az ellenség "nem gyanította, hogy jól álcázott tankjaink várják őt. Ahogy később megtudtuk a foglyoktól, sikerült észrevétlenül előrehajtani a tankjainkat". A tankok előzetesen előkészített védekező helyiségekben voltak elrejtve, csak a tornyaik voltak a talaj felett. A levegőben a második világháborús harcosokat gyakran földi színekkel fent és égi színekkel lent festették, két különböző álcázási tervet próbálva a megfigyelők számára fent és lent. A bombázók és az éjszakai vadászok gyakran feketék voltak, míg a tengeri felderítő repülőgépek általában fehérek voltak, hogy ne tűnjenek sötét alakzatoknak az égen. A hajók esetében a ragyogó álcázást a második világháborúban elsősorban egyszerű szürkével váltották fel, bár a színrendszerekkel való kísérletezés folytatódott.