Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Áthaladás: A Szaturnusz gyűrűinek felismeréséhez legalább 15 mm átmérőjű távcsőre van szükség, és ezért nem ismerték a létezését, amíg Galileo először nem látta őket 1610-ben. Úgy képzelte őket, mint a Szaturnusz két holdját. Ezt az elméletet csak akkor cáfolták meg, amikor Christiaan Huygens nagyobb teleszkópos felnagyítást használt. Huygens felfedezte a Szaturnusz holdját, Titánt; Giovanni Domenico Cassini később négy másik holdat fedezett fel: Iapetus, Rhea, Tethys és Dione. 1675-ben Cassini felfedezte a most Cassini-osztályként ismert réset. 1789-ig nem történtek további jelentős felfedezések, amikor William Herschel felfedezett még két holdat, a Mimas-t és az Enceladus-t. A szabálytalan alakú Hyperion műholdat, amely rezonál Titánnal, egy brit csapat fedezte fel 1848-ban. 1899-ben William Henry Pickering felfedezte Phoebe-t, egy rendkívül szabálytalan műholdat, amely nem forog szinkronban a Szaturnusszal, mint a nagyobb holdak. Phoebe volt az első ilyen műhold, amit találtak, és több mint egy évbe telik a Szaturnusz körül keringeni egy retrográd pályán. A 20. század elején a Titánon végzett kutatások 1944-ben megerősítették, hogy vastag légköre van, ami egyedülálló a Naprendszer holdjai között.  Kérdés: Mikor lett megerősítve, hogy a Titánnak vastag atmoszférája van?
1944-ben