Leivick stílusát neo-romántikus volt, és mély apokaliptikus pesszimizmus jellemezte, melynek köze volt a misztikus és messiási témák iránti szinte naiv érdeklődéshez és sóvárgáshoz, amelyek folyamatosan megjelentek írásaiban, különösen a Golemben, amely a zsidó Messiást és Jézus Krisztust a békés megváltás képviselőiként ábrázolta, csak hogy elűzze a prágai maharal és az ő erőszakos Golemje, akik végül Prága utcáin rohantak, és sok embert sebesítettek meg, zsidókat és keresztényeket egyaránt. A Golemben Leivick egyidejűleg elítélte az erőszakon keresztül a világ gyógyítására irányuló kísérleteket, de rámutatott az összes potenciális Messiás tévedhetőségére és tehetetlenségére is. A verset széles körben a bolsevik forradalom vékonyan elfedt kritikaként értelmezték, és Leivickot a Szovjetunió és a kommunista jiddiszek kritizálták. Leivick 1929-ben abbahagyta a kommunista újságok írását, miután a kommunisták nyilvánosan támogatták a
A palesztin arab lázadások és a baloldallal való minden kapcsolat megszakítása a Molotov-Ribbentrop-paktus után, 1939-ben.