A februári forradalom halottainak temetése indította el azt a tendenciát, hogy a Mars Mezője a forradalom szolgálatában és a szovjet hatalom elérésében meghaltak panteonává váljon. Az első egyéni temetés, V. Volodarsky temetése 1918. június 23-án történt. Volodarsky-t, az Országos Központi Végrehajtó Bizottság elnökségének tagját három nappal korábban meggyilkolták. Az év más temetései közé tartozott Moisei Uritsky, a petrográdi cseka elnöke, akit 1918 augusztusában meggyilkoltak, és Semyon Nakhimson, akit 1918 júliusában öltek meg a Jaroszlávi felkelésben. További temetések történtek később abban az évben, amikor az Októberi Forradalom számos halottát eltemették. Az Október-forradalom első évfordulóján a Mars Mezőt átnevezték a "Forradalom áldozatainak térének", és néha "A forradalom áldozatainak sírjainak térének" nevezték el. Az egyéni temetések a következő néhány évben folytatódtak, A. S. Rakov polgárháborús parancsnok 1919-ben és az egész orosz központi végrehajtó bizottság tagja 1920-ban. Egyéb közös temetések a finn kommunista párt nyolc tagja volt, akiket a
Kuusinen Klub incidens 1920-ban, hét tiszt a 3. Petrográdi Lövész Ezredben meghalt, amikor az ezred 1919-ben átszökött, és négy tagja a lett Lövészeknek megölték a Jaroszláv felkelés során 1920-ban.