Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átmenet: A klasszikus időszakban a főbb ágak külön nyelvekké váltak. A protó-jukatecai (északban, azaz a Yucatán-félsziget) és a protó-cholan (délen, azaz a Chiapas-hegység és a Petén-medence) közötti szakadás már a klasszikus időszakban történt, amikor a legtöbb fennmaradt maja feliratot írták. Mindkét változat a maiák helyén található hieroglif feliratokban van tanúsítva, és mindkettőre általában "klasszikus mayá nyelvnek" neveznek. Bár a fennmaradó hieroglif szövegekben messze egyetlen presztízs nyelv volt a leggyakrabban feljegyzett, a hieroglif testben legalább három különböző mája változat bizonyítékát fedezték fel: egy keleti Ch'olan változatot találtak a dél-májai területen és a magasföldeken írt szövegekben, egy nyugati Ch'olan változatot, amely a 7. század közepétől az Usumacinta régióban terjedt, és egy Yucatecan változatot, amelyet a Yucatán-félszigetből származó szövegekben találtak. Az ok, amiért csak néhány nyelvi változat található a glifikus szövegekben, valószínűleg az, hogy ezek a májai régióban tekintélyes nyelvjárásokként szolgáltak; a hieroglifikus szövegeket az elit nyelvén írták volna. Stephen Houston, John Robertson és David Stuart azt javasolta, hogy a Chʼolan speciális változata, amely a déli alföldi glifikus szövegek többségében található, egy olyan nyelv volt, amelyet "Klasszikus Chʼoltiʼan"-nak neveznek, a modern Chʼortiʼ és Chʼoltiʼ nyelvek ősnyelve. Azt állítják, hogy a nyugati és dél-közép Petén-medencében származik, és hogy az írásokban használták, és talán az elitek és a papok is beszéltek róla. Mora-Marín azonban azzal érvel, hogy a klasszikus lágyföldi maja és a Ch'olti'an nyelvek által megosztott tulajdonságok inkább megtartások, mint innovációk, és hogy a Ch'olan diverzifikációja valójában a klasszikus időszak után van. A klasszikus síksági feliratok nyelve akkoriban a proto-Ch'olan volt.  Kérdés: Hogyan nevezik ezeket a feliratokat?
Klasszikus maja nyelv