Feynman későn beszélt, és csak a harmadik születésnapja után kezdett beszélni. Felnőttként elég erős New York-i akcentussal beszélt, hogy afektációnak vagy túlzásnak tekintsék, olyannyira, hogy barátai, Wolfgang Pauli és Hans Bethe egyszer megjegyezték, hogy Feynman úgy beszélt, mint egy "botrányos". A fiatal Feynman-t nagymértékben befolyásolta apja, aki arra ösztönözte, hogy kérdéseket tegyen fel az ortodox gondolkodás kihívására, és aki mindig készen állt arra, hogy valami újat tanítson Feynman-nek. Anyjától örökölte a humorérzékét, amit egész életében megragadott. Gyerekként tehetséges volt a mérnöki munkában, otthonában kísérleti laboratóriumot vezetett, és élvezte a rádiók javítását.
Joan.