A napfoltok megfigyeléseit a kínai csillagászok a Han-dinasztia idején rögzítették, akik évszázadokon át őrizték ezeket a megfigyeléseket. Averroes a napfoltok leírását a 12. században is biztosította. A teleszkóp feltalálása a 17. század elején lehetővé tette a napfoltok részletes megfigyelését Thomas Harriot, Galileo Galilei és más csillagászok által. Galileo feltételezte, hogy a napfoltok a Nap felszínén vannak, nem pedig a Föld és a Nap között haladó kis tárgyak között. Az arab csillagászati hozzájárulások közé tartozik Albatenius felfedezése, hogy a Nap apogéjának irányát (a Nap pályájának azon helyét, ahol a csillagok ellen a leggyorsabban mozognak) a leggyorsabban megváltoztatják. (Heliocentrikus szempontból ez a Föld aphelionának fokozatos mozgása miatt van.)
17. század