A gőzzel és az acéllemezek ipari gyártásával jelentősen megnőtt a tűzerő a dreadnought csatahajók formájában, amelyek hosszú hatótávolságú ágyúkkal voltak felfegyverkezve. 1905-ben a japán flotta határozottan legyőzte az orosz flottát, amely áthaladt a Japán partvidékén, a Csusima-i csatában. A dreadnoughtok az első világháborúban a 1916-as Jutlandi csata során a Királyi Haditengerészet Nagy Flottája és a Birodalmi Német Haditengerészet Felső-tengeri Flottája között döntősen nem harcoltak. A második világháborúban a brit győzelem a 1940-es Taranto-i csata során megmutatta, hogy a tengeri légierő elegendő volt a legnagyobb hadihajók legyőzésére, előre jelezve a Csendes-óceáni háború döntő tengeri csatait, beleértve a Korall-tengeri, Midway-i, a Fülöp-szigeteki tenger és a csúcspontot.
A Leyte-öböl csata, ahol a domináns hajók repülőgép-hordozók voltak.