Írj folytatást erre a bekezdésre - III. Napóleon néhány sikert ért el: megerősítette a francia uralmat Algéria felett
, bázisokat létesített Afrikában, elkezdte az Indokína átvételét, és megnyitotta a kereskedelmet Kínával. Segített egy francia cégnek megépíteni a Szuezi-csatornát, amit Britannia nem tudott megállítani. Európában azonban Napóleon újra és újra kudarcot vallott. Az 1854-56-os Krím-háború nem hozott eredményeket. Az 1859-es Ausztriával folytatott háború megkönnyítette Olaszország egyesítését, és Napóleont a Savoia és Nizza annektálásával jutalmazták. Az angolok megrémültek a szíriai beavatkozásával 1860-61-ben. Felbosszantotta a pápa rossz bánásmódjával felzaklatott katolikusokat, majd visszafordult, és felbosszantotta az antiklerikális liberálisokat otthon és egykori olasz szövetségeseit. Lecsökkentette a vámokat, ami hosszú távon segített, de rövid távon dühbe hozta a nagy birtokok tulajdonosát, a textil- és vasgyártókat, miközben a aggódó munkásokat szervezetté tette. A dolgok az 1860-as években rosszabbodtak, amikor Napóleon majdnem háborút indított az Egyesült Államokkal 1862-ben, míg a mexikói beavatkozása 1861-1867-ben teljes katasztrófa volt. Végül 1870-ben háborúba lépett Poroszországgal, amikor már túl késő volt megállítani az összes német egyesülését, Ausztriát leszámítva, Poroszország vezetésével. Napóleon mindenkit elidegenített; miután nem sikerült szövetséget kötnie Ausztriával és Olaszországgal, Franciaországnak nem volt szövetségese, és otthon keservesen megosztott volt. Katasztrofális vereséget szenvedett a csatatéren, elvesztette Elszacsot és Lorraine-t. A. J. P. Taylor nyíltan kijelentette: "Franciaországot tönkretette, mint nagyhatalmat".