A részecskemodellek nem tudták könnyen megmagyarázni a fény törését, difrakcióját és kettős törését, ezért a hullámelméleteket René Descartes (1637), Robert Hooke (1665), és Christiaan Huygens (1678) javasolták; azonban a részecskemodellek továbbra is dominánsak voltak, elsősorban Isaac Newton befolyása miatt. A 19. század elején Thomas Young és August Fresnel világosan kimutatták a fény interferenciáját és difrakcióját, és 1850-re a hullámmodellek általánosan elfogadottak.
Isaac Newton befolyása miatt