Továbbra is élvezte a király kegyét és előléptették a gyalogság tábornokának rangjára (1869), de az 1866-os csalódás keserűsége soha nem hagyta el. Negyvenkét évesen ősz hajú volt, és az egészsége romlott. 1869-ben von der Tann-Rathsamhausen, ahogy most hívják, kinevezték az I. Bajor Hadtest parancsnokává. Ezt a sereget az 1870/71-es francia-porosz háború alatt irányította, és ebben a háborúban biztosította hírnevét, mint a német katonák egyik vezetője. Bátorságát a Wörth és Sedan csatáiban mutatta ki. Ősszel egy önálló parancsnokságba került a Loire-on, és a d'Aurelle de Paladines elleni műveleteket vezette, először jelentős sikerrel, és kényszerítette Orléans megadását. Coulmiers-ben azonban
De megerősítve, több sikeres csatát vívott a mecklenburgi-schwerini nagyherceg alatt Orléans közelében.