Írj folytatást erre a bekezdésre - A Zubatov-féle szakszervezetek mérsékelt sikert értek el a munkások politikai agitációinak a forradalmi mozgalmaktól való elterelésében és a munkaerő javítása felé, különösen a Minsk és Odessa városában, ahol egy magas rangú tisztviselő megjegyezte, hogy sok forradalmár és munkás csatlakozott a szakszervezetekhez. Azonban Zubatov, ha nem rendőri szocializmus, 1903-ban hiteltelenült, miután az odesszai szakszervezet okhrana tisztje megengedte, hogy a sztrájk kicsússzon a kezünkből, ami tömegmozgalmat okozott, amely megbénította a régiót. Bár a rendőrség által vezetett szakszervezetek Zubatov eltávolítása után is működtek, az Okhrana finanszírozása nélkül, inkább hátránynak bizonyultak, mint előnynek. A Munkaemberek Közgyűlése, a rendőrség által vezetett szakszervezet mintegy 6000-8000 taggal, amelyet az állítólagos Okhrana ügynök, Georgy Gapon atya alapított, a véres vasárnapi mészárlást váltotta ki.
1905. januárja, az 1905-ös forradalom mérföldköve, amikor a szakszervezeti tagok békésen meneteltek a téli palota felé Szentpétervárban, és a császári katonák tüzet nyitottak rájuk. Az Okhrana kiegészítette a rendőrségi szocializmust és más projekteket, hogy megakadályozza azokat a feltételeket, amelyekben a forradalmi mozgalmak megragadhatják a meglévő szervezetek tevékenységének korlátozására irányuló kezdeményezéseket. Yevno Azef, az Okhrana hírhedt provokátora, aki a Szocialista Forradalmi Harci Szervezet (SRFO) vezetője lett, megtestesítette az Okhrana felderítő gyakorlatát a forradalmi csoportok infiltrációjában. Míg az Okhrana sok ügynökét sikerült beilleszteni a forradalmi szervezetekbe, a rendőrség inkább lassan gyűjtött hírszerzést, és megpróbált titokban beavatkozni a forradalmi munkában, mint azonnal letartóztatni a ismert forradalmárokat. Ez a politika számos kétséges cselekedethez vezetett a rendőrségi kémek részéről, akiknek részt kellett venniük forradalmi tevékenységekben, hogy elkerüljék a gyanút, mint amikor Yevno Azef, az SRFO vezetőjeként, elrendelte V. K. Plehve meggyilkolását 1904. július 15-én.