Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Útvonal: A teleszkóppal készített legkorábbi feljegyzett megfigyelések közé tartoznak Galileo 1612. december 28-i és 1613. január 27-i rajzai, amelyek olyan pontokat tartalmaznak, amelyek megegyeznek a ma ismert Neptunusz pozíciójával. Mindkét alkalommal úgy tűnik, hogy Galilei tévesen egy állandó csillagnak vette a Neptunust, amikor a Jupiterrel szorosan összeállt az éjszakai égbolton; ezért nem neki tulajdonítják a Neptunusz felfedezését. 1612 decemberében, amikor először észlelte, a Neptunusz szinte mozdulatlan volt az égen, mert aznap éppen visszafelé fordult. Ez a látszólagos visszafelé mozgás akkor jön létre, amikor a Föld pályája elhalad egy külső bolygón. Mivel a Neptunusz csak akkor kezdte meg az éves visszafelé haladó ciklusát, a bolygó mozgása túl gyenge volt ahhoz, hogy Galileó kis távcsőjével észleljék. 2009 júliusában David Jamieson, a Melbourne-i Egyetem fizikusa új bizonyítékot jelentett be, amely arra utal, hogy Galileo legalábbis tudatában volt annak, hogy a megfigyelt "csillag" a rögzített csillagokhoz viszonyítva mozgott. 1821-ben Alexis Bouvard közzétette a Neptunusz szomszédja, az Uránusz pályájának csillagászati táblázatait. A későbbi megfigyelések jelentős eltéréseket mutattak a tábláktól, ami Bouvardot arra a hipotézisre késztette, hogy egy ismeretlen test a gravitációs kölcsönhatás révén zavarja a pályát. 1843-ban John Couch Adams elkezdte az Uránusz pályáján végzett munkáját a rendelkezésére álló adatok felhasználásával. A Cambridge Obszervatórium igazgatója, James Challis segítségével további adatokat kért Sir George Airy-tól, a királyi csillagásztól, aki 1844 februárjában biztosította. Adams 1845-46-ban folytatta a munkát, és számos különböző becslést készített egy új bolygóról.  Kérdés: Mikor szolgáltatta Sir George Airy a kiegészítő adatokat?
1844 februárja