Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A véralvadás elméletei már az ókor óta léteznek. A fiziológus, Johannes Müller (1801<unk>1858) leírta a fibrint, a thrombus anyagát. Megoldható előkészítőjét, a fibrinogént Rudolf Virchow (1821-1902) nevezte el, és Prosper Sylvain Denis (1799-1863) kémiailag izolálta. Alexander Schmidt azt javasolta, hogy a fibrinogénből fibrinre való átalakulás enzimatikus folyamat eredménye, és a hipotetikus enzimet "trombinnak" és elődjének "protrombinnak" nevezte. Arthus 1890-ben felfedezte, hogy a kalcium elengedhetetlen a véralvadásban. A vérlemezkeket 1865-ben azonosították, és funkciójukat 1882-ben Giulio Bizzozero tisztázta. Paul Morawitz 1905-ben megerősítette azt az elméletet, hogy a trombint a szövetfaktor jelenléte okozza. Ebben a szakaszban már ismert volt, hogy a trombokináz/tromboplastin (III. faktor) a sérült szövetek által szabadul fel, protrombinnal (II) reagálva, amely a kalciummal (IV) együtt trombint alkot, amely a fibrinogént fibrinre (I) alakítja át.  Kérdés: Mikor élt Muller?
1801<unk>1858