A reneszánsz első részében szinte állandó háborúk zajlottak a szárazföldön és a tengeren, mivel a városállamok versenyeztek az uralomért. A szárazföldön ezeket a háborúkat elsősorban a zsoldosok seregei vívták, akiket condottieri néven ismertek, a katonák bandái Európa minden tájáról, de különösen Németországból és Svájcból, amelyeket nagyrészt olasz kapitányok vezettek. A zsoldosok nem voltak hajlandók feleslegesen kockáztatni az életüket, és a háború nagyrészt ostromok és manőverezések egyikévé vált, ami néhány ütközetet okozott. Mindkét oldalon a zsoldosok érdeke volt, hogy meghosszabbítsák a konfliktusokat, hogy továbbra is foglalkoztassák őket. A zsoldosok állandó fenyegetést jelentettek a munkáltatóik számára is; ha nem fizettek, gyakran megfordultak patronjukra. Ha nyilvánvalóvá vált, hogy egy állam teljes mértékben a zsoldosoktól függ, a fő kísértés a zsoldosok számára
városállamok