Nikita Hruscsov tizenhat napig váratta Springerre és Zehrerre az interjút. Nem ment jól, és nem lehetett Springer segítője, aki megpróbálta meggyőzni a szovjet miniszterelnököt, hogy nem csak a német semlegesség, hanem a Nyugat-Németország szociális piacgazdaságának is előnyei vannak. Az oroszok, akárcsak az amerikaiak, nélkülözhetetlennek tartották a stratégiai pozíciójukat Németországban. A semlegesség nem volt lehetőség. Springer úgy írta le az utazást, mint "életem központi politikai eseményét", meggyőzve őt arról, hogy nincs alternatívája Konrad Adenauer "Westbindung"-jának: a kommunista nyitványok lecsökkentése és az észak-atlanti szövetség kitartása. Visszatérése után megtiltott minden kritikát a nyugati szövetségesekkel szemben, legyen szó a ciprusi britekről,
A franciák Algériában, vagy az amerikaiak a Tajvani-szorosban, mert "szükségünk van rájuk Berlinben".