A városban ruténok (ukránok) és moldávok (románok) telepedtek le, a 10. században a Kijevi Rus része lett, a 14. században pedig Moldávia. A régió a paleolithikus idők óta ritkán lakott, és számos, ma már kihalt nép élt benne. A korai szlávok Bukovinában a 4. században jelentek meg. A 10. században a Kijevi Oroszország része lett, majd később a Galícia Hercegségévé. A kijev-rusz kultúra elterjedt a térségben, a bukovini egyházat Kijevből irányították 1302-ig, amikor átment Halych metropoliszába. A 14. században Bukovina Magyarországhoz került. I. Luís magyar király Moldávia vezérének, Dragosznak nevezte ki helyettesének, és megkönnyítette a románok Maramureșből és Erdélyből a területre való migrációját. Ezután az ukránok és a moldovaiak Bukovinában éltek együtt, és együtt harcoltak a betolakodók és elnyomók ellen. A Bukovina néven ismert terület 1774-től 1918-ig a Habsburg Monarchia, az Osztrák Birodalom és az Osztrák-Magyarország közigazgatási területe volt. A helyiek a 20. század elején megpróbálták a történelmileg rutén északot a Nyugat-ukrán Nemzeti Köztársasághoz csatolni. 1918-ban azonban Románia elfoglalta az egész tartományt, és a régióban romanizálási politikát folytatott. 1940-ben Bukovina északi felét annektálták.
a Szovjetunió által a Molotov-Ribbentrop-paktum megsértésével, a náci Németország és a Szovjetunió között létrejött agressziómentesség-paktum. Később a régiót átmenetileg visszaszerezte Románia, mint a náci Németország szövetségese, miután ez utóbbi megtámadta a Szovjetuniót, amely azonban 1944-ben visszavette az északi részét. Bukovina lakossága történelmileg "az északi részen szinte kizárólag ukrán, a déli részen pedig román volt, míg a városokban számos német, lengyel és zsidó is élt". Ma Bukovina északi része Ukrajnának, déli része pedig Romániának tartozik.