Hegel gondolkodása a Platón és Immanuel Kant széles hagyományaiban építő fejlődésnek tekinthető. A listához hozzáadhatnánk Proclus, Meister Eckhart, Gottfried Wilhelm Leibniz, Plotinus, Jakob Böhme és Jean-Jacques Rousseau-t. Mindezek a gondolkodók közös tulajdonsága, amely megkülönbözteti őket az olyan materialistáktól, mint Epicurus és Thomas Hobbes, és az olyan empirikusoktól, mint David Hume, az, hogy Kant a szabadságot vagy az önrendelkezést mind valósnak tekintik, mind fontos ontológiai következményekkel a lélek vagy az elme vagy az istenség számára. Ez a szabadságra összpontosítás az, ami Platón fogalmát (a Phaedo, a Timaeus Köztársaságban és az emberben) létrehozza, hogy a lélek magasabb vagy teljesebb valóság, mint az élettelen tárgyak.
Vilmos