Lord Orfordot Lord Wilmington követte miniszterelnöknek egy olyan kormányban, amelynek igaz vezetője Lord Carteret volt. 1744-ben bizottság jött létre Walpole minisztériumának kivizsgálására, de nem fedeztek fel jelentős bizonyítékot a rossz cselekedetekre vagy a korrupcióra. Bár már nem volt a kabinet tagja, Orford továbbra is személyes befolyást gyakorolt II. Györgyhez, és gyakran nevezték "a függöny mögötti miniszternek" ezért a tanácsa és befolyása miatt. 1744-ben sikerült biztosítani Carteret elbocsátását és Henry Pelham kinevezését, akit politikai védettnek tekintett. Azt tanácsolta Pelhamnek, hogy használja a közgyűlési helyét, hogy hidaként szolgáljon a királyi dinasztia és a parlament között, ahogy Walpole tette.
1744-ben