Írj folytatást erre a bekezdésre - 1946 februárjának végén George F. Kennan Moszkvából Washingtonba küldött "hosszú távirata" segített kifejezni az amerikai kormány egyre keményebb álláspontját a szovjetek ellen, ami az amerikai stratégia alapjául szolgált a Szovjetunióval szemben a hidegháború időtartama alatt. A Truman-adminisztráció elfogadta a táviratot, mivel Sztálin nem tartotta be az ígéreteit Európával és Iránnal kapcsolatban. A II. világháború anglo-szovjet invázióját követően az országot a Vörös Hadsereg foglalta el a távoli északon, a britek pedig a délben. Iránt az Egyesült Államok és a Britek felhasználták a Szovjetunió ellátására, és a szövetségesek megállapodtak abban, hogy az ellenségeskedések megszűnését követően hat hónapon belül visszavonulnak Iránból. Azonban amikor ez a határidő eljött, a szovjetek az Azerbajdzsáni Népköztársaság és a kurdok álcája alatt Iránban maradtak.
Mahabad Köztársaság. Nem sokkal ezután, március 5-én, a volt brit miniszterelnök, Winston Churchill a híres "Vasfüggöny" beszédét tartott Fultonban, Missouri államban. A beszéd az anglo-amerikai szövetséget szorgalmazta a szovjetek ellen, akiket azzal vádolt, hogy "vasfüggönyt" hoztak létre, amely megosztja Európát "Stettin-től a Balti-tengeren Triest-ig az Adriai-tengeren".