A dinasztia hatalomra jutása 1510-ben kezdődött, amikor Muhammad al-Qa'im-et a Sous-völgy törzseinek vezetőjének nyilvánították a portugálok elleni ellenállásukban, akik elfoglalták Agadirt és más part menti városokat. Al-Qai'm fia, Ahmad al-Araj, 1525-re megszerezte Marrakech irányítását, és egy rivális időszak után testvére, Muhammad al-Shaykh elfoglalta Agadirt a portugáloktól, és végül elfoglalta Fezt a Wattasidoktól, majdnem egész Marokkó felett. Miután Muhammad al-Shaykhot 1557 -ben meggyilkolták az oszmánok, fia, Abdallah al-Ghalib viszonylag békés uralkodást élvezett. Utódjai azonban harcoltak egymással, ami 1578-ban csúcsosodott ki.
Ksar el-Kebir csatája (vagy a "Három király csatája"), ahol a II. Muhammad al-Mutawakkil nevében indított portugál katonai beavatkozást a szaádi erők alaposan legyőzték. A győzelem nyomán Ahmad al-Mansur szultán lett, és a szaádi hatalom csúcspontját uralta. Uralkodásának későbbi felében sikeresen megszállta a Szonghaj Birodalmat, amelynek eredményeként Timbuktu központjában Pashalik alakult ki. Al-Mansur 1603-as halála után azonban fiai hosszú, egymás közötti konfliktusba keveredtek a trónörökösért, ami megosztotta az országot, és aláássa a dinasztia hatalmát és tekintélyét. Míg a konfliktus végén, 1627-ben a szaád birodalom újra egyesült, a régióban új frakciók támadtak, hogy kihívják a szaád hatóságot. Az utolsó szaudi szultánt, Ahmad al-Abbaszt 1659-ben meggyilkolták, ezzel véget vetve a dinasztiának. Moulay al-Rashid később 1668-ban meghódította Marrakesh-et, és a marokkói Alaouit dinasztia uralkodására vezette.