A következő mondatot fejezze be: Gerhard nemzetközi kapcsolatait használta, kapcsolatot létesített a kvákerek köréből származó nőkkel, és kapcsolatokat létesített a "Bundesratban" és a Nemzetek Szövetségében. Személyesen is lobbizott Svájc hosszú távú szövetségi (nemzeti) vezetőjéért. Mindegyik esetben a menekültek, különösen a menekült gyermekek ügyét vitatta. Egy konkrét eset a
"November pogrom" 1938-ban, amikor Gerhard és sikerült megszerezni egy különleges engedélyt 300 zsidó gyermek tekintetében Frankfurt, Konstanz és egy vagy két másik városban Dél-Németország közelében a svájci határon Basel, az úgynevezett "300-Kinder-Aktion". A gyerekek 1939 januárjában érkeztek, a számuk meghaladta a 300-as kvótát a határvidékről érkező gyerekek által, akik féltek az életükért. Néhány hivatalos szerv, amely beleegyezett a 300 befogadásba, most megtagadta a befogadást bármelyik gyermeknek, és egy számot illegálisan kellett csempészni a határon át. Georgine Gerhard kezdeti reakciója az volt, hogy a sajtóhoz szaladjon, és szégyent hozzon a felelős tisztviselőkre és politikusokra, de végül a kollégái hűvösebb tanácsai nyertek, és a különböző érintett hatóságokkal folytatott szükséges tárgyalásokat "a színfalak mögött" fejezték be. Talán a nemzetközi helyzet tükrözése volt, hogy a 300 gyermekből álló csoportnak hat hónapig kellett Svájcban maradnia, nem pedig a két vagy három hónapra, ami a normává vált, amikor a korábbi csoportokat a Svájci Gyermekvédelmi Intézet gondozta. A háború kitörésének köszönhetően, amelyben Svájc északi és nyugati országai 1939 szeptemberétől részt vettek, a résztvevő gyermekek többsége számára a hat hónapos Svájci tartózkodás hatéves életmentő tartózkodássá vált.