Írj folytatást erre a bekezdésre - Ferdinand abszolút uralma a hagyományos hatalom birtokosait jutalmazta - prelatusokat, nemeseket és azokat, akik 1808 előtt hivatalt töltöttek be -, de nem a liberálisokat, akik alkotmányos monarchia Spanyolországban, vagy sok olyan embert, aki a francia ellen folytatott háborút vezette, de nem volt része a háború előtti kormánynak. Ez az elégedetlenség számos sikertelen kísérletet eredményezett az Alkotmány helyreállítására Ferdinand visszaállítása utáni öt évben. Végül 1820 január 1-jén Rafael del Riego, Antonio Quiroga és más tisztek lázadást indítottak a hadsereg tisztjeinek Andalúziában, követelve az Alkotmány végrehajtását. A mozgalom támogatást talált Spanyolország északi városaiban és tartományaiban, és március 7-én a király visszaállította az Alkotmányt. A következő két évben a többi európai monarchiát riasztotta a liberálisok sikere, és a Veronai Kongresszuson 1822-ben jóváhagyta a francia royalista erők beavatkozását.
Spanyolországban, hogy támogassa VII. Ferdinándot. Miután a Trocadero-i csata 1823 augusztusában megszabadította Ferdinándot a Cortes irányításától, dühösen fordult a liberálisok és az alkotmánypártiak ellen. Ferdinánd 1833-as halála után az alkotmány 1836-ban és 1837-ben ismét rövid ideig hatályban volt, míg az 1837-es alkotmányt kidolgozták. 1812 óta Spanyolországnak összesen hét alkotmánya volt; a jelenlegi 1978 óta van hatályban.