1657-ben újra csatlakozott a birodalmi csapatokhoz, akik a második északi háborúban harcoltak, kiterjedt kampányokat folytatva Lengyelországban, Poroszországban, Schleswigben, Jutlandban és Pommernben. 1661-ben részt vett egy sikertelen katonai expedícióban a törökök ellen Erdélyben. Az 1663-as török invázió az Osztrák-török háborút (1663-1664) váltotta ki. A lovasainak támadása a Szent Gotthard-i csatában (1664)
Augusztus 6-án I. Leopold császár dicséretét nyerte, aki a császári lovasság teljes parancsnokságát rendelte rá, és császári grófká tette. Hat évvel később tábornokfőparancsnoknak nevezték ki, és elküldték Magyarországra, ahol elfojtott egy felkelést, amelyet a magyar mágnesek szervezettek. 1672-ben visszatért Magyarországra, ahol a korábban banditák által elfoglalt területek véres békeszerzését vezette. Közben a birodalom a francia-holland háborúba keveredett. 1673 nyarán Sporck és Raimondo Montecuccoli parancsnoksága alatt a csapatok a Rajna felé meneteltek, ahol ostromolták Bonnot, visszaverve a francia marsall Turenne segélyre irányuló kísérletét. Miután Westfáliában tévedett, részt vett a 1674 belga hadjáratban, elfoglalva Dinantot, Chimay-t és Huy-t. 1675 áprilisában visszatért a Felső Rajna folyóhoz, és egyesítette seregét Montecuccoli seregével. 1676 februárjában nyugdíjba vonult öreg kor miatt. Sporck 1679. augusztus 6-án halt meg a cseh kastélyában, Hermanmesterben. Chavangac úgy írja le, mint a könnyű lovas taktikák mestere, akinek személyes bátorsága vezetett a hőstetteiről szóló túlzott mesék létrehozásához. Élete végére 3 millió táler értékű birtokot gyűjtött össze, és évi 50 ezer dolláros jövedelme volt.