A koszovói csata határozta meg Szerbia hosszú távú sorsát, mert most már nem volt olyan erő, amely képes volt közvetlenül szembeszállni a törökökkel. Ez egy instabil időszak volt, amelyet Lázár herceg fia, Stefan Lazarević despota, egy igazi európai stílusú lovag, katonai vezető és költő uralma jellemez. Stefan először I. Bajazid szultán vazallusa volt, aki kiemelkedett a Nikopolis-i csatában 1396-ban és
Ankara 1402-ben, később függetlenséget szerzett Bayezid elvesztése után. Az unokatestvére és örököse, Đurađ Branković a fővárost az újonnan épült erődített Smederevo városába költözte. A törökök a hódításukat addig folytatták, amíg végül elfoglalták az egész északi szerb területet 1459-ben, amikor Smederevo a kezükbe került. Az egyetlen szabad szerb területek Bosznia és Zeta részei voltak. A Zéta-hercegség 1496-os bukása után Szerbiát majdnem három évszázadig az Oszmán Birodalom uralta. A szerb despotátus bukása után a Branković család (később más szerb nemesek foglalták el a trónt) létrehozott egy szerb fejedelemséget a magyar védelem alatt, a mai Vojvodinában, Slavóniában és Boszniában. Az alárendelt állam egész életét az oszmánok elleni harcban töltötte, és a szerb királyság maradékának örökségét képviselte. 1540-ben esett el, amikor a szerb földek oszmán hódítása, amely mintegy 200 év folyamatos háborúval tartott, végül befejeződött.