Írj egy folytatást erre a bekezdésre - Az 1948-as aszhabadi földrengés
A következő években a nagy esőzések gyengítették az épületet. 1963-ban lerombolták, és a helyszínt nyilvános parkká alakították át. A vallás szovjet tilalmával a bahá'í-k, szigorúan ragaszkodva a törvényes kormányzat iránti engedelmesség alapelvéhez, felhagytak a kormányzással, és a tulajdonukat államosították. 1938-ra az NKVD (szovjet titkos rendőrség) és a vallási elnyomás politikája miatt a legtöbb bahá'í-t börtönökbe és táborokba vagy külföldre küldték; 38 városban a bahá'í közösségek megszűntek létezni. A bahá'í források szerint február 5-én Ashgabatban a gyülekezet tagjait, a közösség vezetőit és a közösség néhány általános tagját, összesen 500 embert letartóztattak, házakat kutattak át, és minden aktát és irodalmat elkoboztak (az állítás szerint, hogy külföldiek javára dolgoztak), és néha arra kényszerítették őket, hogy a kihallgatás részeként saját sírjukat ássák. Úgy tartják, hogy az egyik nő felgyújtotta magát, és később meghalt egy kórházban. A nőket és gyerekeket nagyrészt Iránba száműzték. 1953-ban a bahá'í-k elkezdtek áthelyezkedni az ázsiai szovjet köztársaságokba, miután a vallás akkori vezetője, Shoghi Effendi elindított egy olyan tervet, amelyet Tízéves Keresztes Hadjáratnak neveztek. A bahá'í-k, akik Törökmenisztánba költöztek, találtak néhány egyéni bahá'í-t, akik ott éltek, bár a vallás nem volt szervezett. Az 1978-9-es afgán polgárháború idején néhány bahá'í menekült Törökmenisztánba.