A folyamatos harcok nem engedték meg Hitlernek, hogy elég nagy tartalékot építsen, hogy visszaszerezze a hatalmat a keleten. A vörös hadsereg a sajátos hullámzó hatást alkalmazva, amely a támadásokat jellemezte, az egyik helyen meghiúsított, másokra váltott. A háborúban először volt teljes stratégiai kezdeményezése, és féltékenyen megragadta anélkül, hogy figyelembe venné a megtakarítási erőfeszítéseket, a taktikai kifinomultságot, vagy a veszélyt, hogy túllépte magát. A "Zitadel" kudarca
a németeket a keleti fronton a műveleti kezdeményezés elvesztésére ítélte el anélkül, hogy bármi remény is lenne arra, hogy visszanyerje, bár Hitler úgy tűnik, nem volt tudatában vagy nem volt hajlandó elismerni ezt a valóságot. A németek júliusban és augusztusban elszenvedett szörnyű veszteségei végzetesek voltak, és a déli és középső hadseregeket túl gyengévé tették, hogy bármit megtegyenek, csak késleltessék az elkerülhetetlent. A Polkovodets Rumyantsev hadművelet a háborúban először jelentette meg, hogy a németek nem tudtak legyőzni egy nagy szovjet offenzívát a nyári hónapokban, és visszaszerezni a elvesztett területet és a stratégiai kezdeményezést.