1956-ban Nasser egyoldalúan államosította a Szuezi-csatornát. Anthony Eden válasza, aki Churchill után miniszterelnök lett, az volt, hogy összejátszott Franciaországgal, hogy megtervezze az izraeli támadást Egyiptom ellen, amely Nagy-Britanniának és Franciaországnak kifogást adna arra, hogy katonai beavatkozzon és visszavegye a csatornát. Eden dühbe hozta Dwight D. Eisenhower amerikai elnököt, a konzultáció hiánya miatt, és Eisenhower megtagadta az invázió támogatását. Egy másik Eisenhower aggodalma a Szovjetunióval való szélesebb körű háború lehetősége volt, miután azzal fenyegetett, hogy egyiptomi oldalon beavatkozik. Eisenhower pénzügyi tőkeáttételét azzal fenyegette, hogy eladja a brit font amerikai tartalékát, és ezáltal előidézze a brit valuta összeomlását. Bár az invázió katonai szempontból sikeres volt, az Egyesült Államok beavatkozása az ENSZ célkitűzéseibe és kényszerítette Nagy-Britanniát arra,
Omán (1957), Jordánia (1958) és Kuvait