Brandt eredetileg az SPD jobboldalának egyik vezetőjeként számított, és kezdetben Nyugat-Berlin kormányzó polgármestereként szerzett hírnevet. Külügyminiszterként és kancellárhelyettesként szolgált Kurt Georg Kiesinger kabinetében, és 1969-ben kancellár lett. Kancellárként Nyugat-Németország szoros összhangját fenntartotta az Egyesült Államokkal, és a nyugat-európai integráció megerősítésére összpontosított, miközben a keleti politika új politikáját indította, amelynek célja Európa kapcsolatainak javítása volt. Brandt a jobboldalon is ellentmondásos volt, a baloldalon pedig az amerikai politikák támogatása miatt, beleértve a vietnámi háborút és a jobboldalt.
1969-ben