Írj folytatást erre a bekezdésre - A "Szoldákok" (1848) után elindította a "Júniusi napot", amelyet soha nem fejeztek be, és kiállította a "Kivarító" (1849) és a "Bravos" ("Les Bravi", 1852). 1855-ben elérte a legmagasabb mértéket a "The Gamblers" és a "The Quarrel" ("La Rixe") című művel, amelyet III. Napóleon mutatta be az angol udvarnak. A győzelme az 1857-es szalonon folytatódott, amikor kilenc képet és rajzot mutatott be; köztük a "Fiatalember a Regencia idejéből", "A festő", "A cipőkészítő", "A zenész" és "Egy olvasás Diderotnál". Amikor 1859 nyarán III. Napóleon császár a Piemont és Szardínia királya, II. Viktor Emanuel királlyal együtt megpróbálta kiűzni a Habsburgokat Észak-Olaszországban lévő területükről, Meissonier kormányzati megbízást kapott a hadjárat jeleneteinek illusztrálására. A III. Napóleon császár a Solferinóban-t több mint három év alatt fejezte be Meissonier. A munka, egy harci jelenet, egyfajta távozást jelentett a "bonshommes" és a muskétások festőjének, bár Meissonier már az erőszak és a mészárlás jeleneteit festette, mint például "A polgárháború emléke", és 1848-ban
Valóban aktív szolgálatot látott, mint százados a Nemzeti Gárdában, amikor a köztársasági kormány oldalán harcolt a "Júniusi Napok" alatt. 1861 őszén megválasztották az Institut de France székére, amikor az Académie des Beaux-Arts tagjai szavaztak rá, hogy csatlakozzon számukhoz. Az 1861-es Szalonhoz elküldte "A Shoeing Smith", "A Musician", "A Painter" és "M. Louis Fould"; az 1864-es Szalonhoz "A császár Solferinóban" és "1814". Később kiállította "A Gamblers 'Quarrel" (1865) és "Desaix és a Rajna hadserege" (1867).