Az első kísérletben, amelyet 1960-ban tett közzé (amelyben nem említi a "erősítési elfogultság" kifejezést), megkérdezte a résztvevőket, hogy azonosítsanak egy szabályt, amely a számok hármasára vonatkozik. Kezdetben azt mondták nekik, hogy (2,4,6) illik a szabályhoz. A résztvevők saját hármasokat hozhattak létre, és a kísérletvezető elmondta nekik, hogy minden hármas megfelel-e a szabálynak. Míg a tényleges szabály egyszerűen "bármely emelkedő sorrend", a résztvevőknek nagy nehézségei voltak annak megtalálásában, gyakran olyan szabályokat hirdetve, amelyek sokkal specifikusabbak voltak, mint például "a középső szám az első és az utolsó számok átlaga". A résztvevők csak olyan pozitív példákat teszteltek, amelyek a hipotézisüknek engedelmeskedtek. Például, ha azt gondolták, hogy a "minden előző számnak két" szabályja alkalmazható, akkor a résztvevőknek azt mondták, hogy (2,4,6) illik a szabályhoz. A résztvev
minden kérdésre adott válasz