A II. világháború után számos haditengerészet megtartotta a meglévő csatahajóit, de ezek már nem voltak stratégiai szempontból domináns katonai eszközök. Sőt, hamarosan nyilvánvalóvá vált, hogy már nem érte meg a jelentős építési és karbantartási költségeket, és a háború után csak egy új csatahajót állítottak üzembe, a. A háború alatt bebizonyosodott, hogy a csatahajó-a-csatahajó csaták, mint
A Leyte-öböl vagy a Leyte-öbölben történt leereszkedés a kivétel, nem pedig a szabály, és a repülőgépek növekvő szerepe miatt a méretek egyre hosszabbak lettek, így a nehéz fegyverek irrelevánsá váltak. A harci hajó páncélzata ugyanolyan lényegtelen volt egy nukleáris támadás esetén, mint a taktikai rakéták, amelyek hatótávolsága 100 km-es vagy annál nagyobb volt, a szovjet és a német hajókon. Az 1950-es évek végére a kisebb hajók, mint például a rombolók, amelyek korábban nem jelentettek jelentős ellenállást a csatahajóknak, most képesek voltak a csatahajókat a hajó nehéz ágyúinak hatótávolságán kívülről megsemmisíteni.