A Castorocauda lutrasimilis felfedezése az első jele annak, hogy a dinoszauruszok előtt a vízhez alkalmazkodott emlősök közeli rokona 66 millió évvel ezelőtt elvesztette a dominánst, és 110 millió évvel visszaszorította a szarvasmarha-szerű emlős rokonok becsült dátumát, akik a félig vízi életmódhoz alkalmazkodtak. A jelenleg ismert fosszíliák alapján a emlősök sorában nem fordulhat elő egy másik félig vízi forma az eocénig. Mivel kevés fosszíliás maradványt találtak, korábban úgy gondolták, hogy a krétaceusz <unk> paleogén határig (K <unk> Pg határ) minden emlős apró, földön élő vagy fa-lakó, éjszakai állatok voltak, mint a mosó, a sövény, a fák, vagy a tizenkét. Ezt az elképzelést most meghamisította az armadillo-szerű dinoszaurusz, a gyümölcsövény-szerű sphaver, a repülő sphaver, és egy másik kis lény, a Castorosauruszaurusz-szerű
Eocén