Írj folytatást erre a bekezdésre - 1775. április 23-án a Massachusetts Provincial Congress engedélyezte a gyarmati hadsereg felállítását, amely 26 céges ezredből állt. New Hampshire, Rhode Island és Connecticut hamarosan hasonló, de kisebb erőket állított fel. 1775. június 14-én a Második Kontinentális Kongresszus
úgy döntöttek, hogy közös védelmi célokra létrehoznak egy kontinentális hadsereget, a Bostonon (22.000 katona) és New Yorkon (5.000) kívül már meglévő erőket alkalmazva. Emellett a kontinentális csapatok első tíz társulatát is felvette egyéves felvételre, Pennsylvania, Maryland, Delaware és Virginia fegyvereseit könnyű gyalogságként használták, akik 1776-ban az 1. kontinentális ezredgé váltak. 1775. június 15-én a Kongresszus egyhangú szavazással George Washingtont választotta főparancsnoknak, aki elfogadta és szolgált a háború során mindenféle kompenzáció nélkül, kivéve a költségek megtérítését. Washington főparancsnokát négy tábornok (Artemas Ward, Charles Lee, Philip Schuyler és Israel Putnam) és nyolc tábornok (Seth Pomeroy, Richard Montgomery, David Wooster, William Heath, Joseph Spencer, John Thomas, John Sullivan és Nathanael Greene) támogatta. Ahogy a Kontinens Kongresszus egyre inkább elfogadta a törvényhozó testület felelősségét és pozícióját egy szuverén állam számára, a Kontinens Hadsereg szerepe jelentős vita tárgyává vált. Egyes amerikaiak általában nem szerettek állandó hadsereget fenntartani, de másrészről a britekkel való háború követelményei modern hadsereg fegyelemét és szerveződését igényelték. Ennek eredményeképpen a hadsereg több különböző fázison ment keresztül, amelyeket a hivatalos feloszlás és az egységek átszervezése jellemez.