Írj folytatást erre a bekezdésre - Ahogy a kelet-pakisztáni válság előrehaladt, az indiai beavatkozást követően a legfelsőbb katonai vezetésnek teljes ellenőrzése volt a hadsereg és az állam ügyeiről. A közös személyzeti mechanizmus hiányában a védelmi terveket és a műveletek végrehajtását minden egyes szolgálat felügyeletezte, ami befolyásolta a fegyveres erők általános teljesítményét. Az egyes szolgálatok közötti koordináció egyre nehezebbé vált. Egy Pervez Cheema által írt értekezésben, az 1971-es háború
"cél nélkül és a civilek és a fegyveres erők közötti, valamint a négy harci szolgálat, a hadsereg, a haditengerészet és a légierő közötti koordináció teljes hiányával". Továbbá, a szövetségi tanulmányok azt is megjegyezték, hogy a felső katonai vezetés elidegenítette a hadsereget, a haditengerészetet és a légierőt, amelyekben egyiket sem vették bizalommal, és a közös erőfeszítéseket nem támogatták sem tervezési, sem működési szinten, és az 1971-es indiai-pakisztáni háború idején is korlátozták a nézeteltérések miatt. A teljes és átfogó kommunikáció hiánya miatt mindkét szolgálat a többieket hibáztatta a működési kudarcokért.