Az Egyesült Államok és szövetségesei számára a Tenaru-csata győzelme pszichológiailag jelentős volt abban, hogy a szövetséges katonák a japán hadsereg egységeinek a Csendes-óceánon és Kelet-Ázsiában elszenvedett vereségei után most már tudták, hogy egy szárazföldi csata során legyőzhetik a birodalmi hadseregeket. A csata egy másik precedenset is hozott, amely a csendes-óceáni háború során folytatódott, amely a legyőzött japán katonák vonakodása volt a megadásról, és az erőfeszítéseik, hogy továbbra is megöljék a szövetséges katonákat, még akkor is, ha a japán katonák a csatatéren halnak meg. Vandegrift megjegyezte: "Soha nem hallottam vagy olvastam ilyen típusú harcokról. Ezek az emberek nem adják meg magukat. A sebesült férfiak vártak, amíg fel nem jönnek, hogy megvizsgálják őket... és a többiek gránátátokkal segítettek maguknak". Robert Leachieckie, az Ichim Rabat
Ichiki túlélőinek többsége eljutott a Taivu ponthoz.