Belgium volt az első kontinens-európai ország, amely az ipari forradalom alatt ment keresztül a 19. század elején. Liège és Charleroi gyorsan fejlesztette a bányászatot és az acélgyártást, amely a 20. század közepéig virágzott a Sambre és Meuse völgyben, és Belgiumot a világ három leggyakoribb iparosodott országának egyikévé tette 1830-tól 1910-ig. Az 1840-es évekre azonban Flandria textilágazatának súlyos válsága volt, és a régió éhezett 1846 és 1850 között. A második világháború után Ghent és Antwerpen a vegyi és kőolaji ipar gyors bővülését tapasztalta. Az 1973-as és 1979-es olajválság recesszióba sodorta a gazdaságot; különösen hosszan tartott Walloniában, ahol az acélipar kevésbé volt versenyképes és súlyos hanyatlást tapasztalt. Az 1980-as és 1990-es években az ország központja gyorsan és gyorsan fejlődött és az acélgyártás és acélgyártás tovább virágzott a 20. század közepéig a Sambre
acél