Összefoglalja a cikket:  A legtöbb emberi társadalomban rendkívül udvariatlannak tekintik, de úgy tűnik, a majmok is suttogással adnak át információt, amit nem akarnak, hogy mások halljanak. A gibonok - akiket jobban ismernek a fülsiketítő daluk miatt, amelyek visszhangzik az erdőkben, ahol élnek - rendszeresen használják ezt a titkos kommunikációs formát. A majmok, amelyek Délkelet-Ázsia erdőiben élnek, különféle hangokat adnak ki, amelyek szinte hallhatatlanok az emberi fül számára. Menj le a videóra. A Lars gibbonok, mint ez a Thaiföldi Khao Yai Nemzeti Parkban, csendes "hoo" kiáltásokat használnak, amik hasonlóak a suttogásokhoz. De a tudósok rájöttek, hogy az állatok a suttogásokat arra használják, hogy specifikus információkat közöljenek egymással a ragadozókról, a táplálékkeresésről és a szomszédokkal való találkozásról. A kutatók azt találták, hogy különösen a ragadozó "csákányok" a sasok és más ragadozó madarak hallóképességének küszöbénél jóval alacsonyabb frekvenciákon termelődtek. A tudósok egy olyan szótárat dolgoznak ki, amely megfejteti a gibbonok hangját. A madisoni Wisconsin Egyetem kutatói számítógépes algoritmusokat használtak, hogy elemezzék a majmok kiáltásait és dalát. A gibonok éneklése általában hangok crescendójából áll, különösen a ragadozókra adott válaszként. Ez általában egy sor olyan lágy "hu" hanggal kezdődik, amely csak közelről hallható, de ez gyorsan egyre hangosabbá válik. A legtöbb vizsgált esetben ezek a dalok a ragadozókra válaszul készülnek, de társas dalban is duettelnek. Ez azt sugallja, hogy a csendes hívásokat úgy tervezték, hogy figyelmeztessék a közeli gibonokat, anélkül, hogy figyelmeztessék a raptorokat. Hasonlóképpen, a biológusok, akik a lar gibonokat tanulmányozták, azt találták, hogy a tigrisek és a leopárdok a környéken tartózkodásukkor eltérő suttogást használnak. Dr. Esther Clarke, aki a Durham Egyetemen vezette a kutatást, azt mondta, hogy az eredmények értékes nyomokat nyújthatnak az emberi beszéd fejlődéséről, és talán még arról is, hogy az emberek miért kezdtek suttogni. A Mail Online-nak elmondta: "A hívásokat figyelmen kívül hagyták, és inkább a nyilvánvalóbbakat...
A Durham Egyetem biológusai négy hónapot töltöttek a gibbonok hívásainak felvételeivel. Felvették a gibbont, ahogy 25 állattól 450-szer "huhu" kiált, amit az emberi fül nem tudott megkülönböztetni, és gyakran hallhatatlan volt. Minden hívás különböző kontextusokkal volt összefüggésben, mint például a táplálék keresése, a szomszédokkal való találkozás, a társaknak szóló éneklés, vagy mások figyelmeztetése a közelben lévő ragadozókra. A ragadozó madarakról szóló hangok voltak a legcsendesebbek, hogy ne ébresszék fel a ragadozókat.