Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjáró: A számítógépes rendszerek összetettek, és gyakran (különösen a szolgáltatásorientált architektúra közelmúltbeli növekedésével) több hagyományos rendszert kapcsolnak össze, amelyeket potenciálisan különböző szoftvergyártók szállítanak. Az ilyen szintű összetettség kezelése érdekében számos SDLC modellt vagy módszertant hoztak létre, mint például a vízesés, a spirális, az agilis szoftverfejlesztés, a gyors prototípusok, az inkrementális és a szinkronizálás és stabilizálás. Az SDLC-t az agilis, az iteratív és a szekvenciális módszertanok spektrumában lehet leírni. Az olyan agilis módszertanok, mint az XP és a Scrum, a könnyű folyamatokra összpontosítanak, amelyek lehetővé teszik a gyors változásokat (nem feltétlenül az SDLC megközelítés mintáját követve) a fejlesztési ciklus során. Az olyan iteratív módszerek, mint a Rational Unified Process és a dinamikus rendszerek fejlesztési módszere, a korlátozott projektkörre és a termékek többszörös iterációval történő bővítésére vagy javítására összpontosítanak. A sorozatos vagy nagy tervezésű előre tervezett (BDUF) modellek, mint például a vízesés, a teljes és helyes tervezésre összpontosítanak, hogy a nagy projekteket és kockázatokat sikeres és kiszámítható eredményekre irányítsák. Más modellek, mint például az anamorfikus fejlesztés, hajlamosak arra a fejlesztési formára összpontosítani, amelyet a projekt hatókörének és a funkciófejlesztés adaptív iterációinak irányítása vezérel.  Kérdés: Mit preferál a módszertan?
könnyű folyamatok, amelyek lehetővé teszik a gyors változások elvégzését a fejlesztési ciklus során (nem feltétlenül az SDLC megközelítés mintáját követve);