Írj folytatást erre a bekezdésre - John Halder egy frankfurti irodalmi professzor és a jó ember példája: nyilvánvalóan odaadó a feleségének és gyermekeinek, és mindent megtesz, hogy gondoskodjon az idős anyjáról. Még a legjobb barátjának is elmondja, aki zsidó pszichiáter, hogy a nemzetiszocialisták antiszemitizmusa "csak egy lufit dobnak a levegőbe, hogy eltereljék a tömegek figyelmét". De ez Németország 1933-ban, és az emberek változhatnak. Cecil P. Taylor, nyolc év alatt nyomon követve hőse fejlődését az SS felső rétegei felé, meggyőzően elmagyarázza a magán hibákat, amelyek a nyilvános szörnyűségek támogatásához vezetnek. Halder felszíni "jóindulatának" alatt egy ijesztő erkölcsi eltávolodás rejlik: el tudja hagyni a zavarodott feleségét egy odaadó diákért, egy eutanázia-ellenes regényt írt, a fejében egy folyamatos zenei partit hall, amely segít eltörölni a mindennapi valóságot. Taylor szerint a nácizmus az egyéni jellemhibákra és az egyébként képzett és intelligens emberek hiányzó erkölcsi dimenziójára vadászott. Először Halder azt hiszi, hogy segíthet 'a náciknak az emberiség felé tolni'. Lassan megesik a hiúságnak, a karrierizmusnak és a könnyű élet vágynak. Mindenekelőtt, furcsa módon távol áll a valóságtól. Végül Halder nem csak a náci párt tagjává válik, hanem közvetlen szerepet is játszik az SS könyvégetésében, az eutanázia kísérletekben, a törött üvegek éjszakáján.
, és végül Adolf Eichmann Auschwitzban elkövetett népirtásában, ahol Maurice, a zsidó nézőpont egyetlen forrása a darabban és a "jó" eredeti ereje Halderben, végül deportálásra kerül.