Összefoglalja a cikket:  A minap több száz fényképet kutattam át abban a reményben, hogy találok egy kiindulópontot a cikk megírására. A régi fotók átnézése általában kellemes élmény - találkozni egy esküvővel, vagy emlékezni a boldog időkre a családdal és a barátokkal. Ezúttal azonban úgy találtam magam, hogy átrepítek egy olyan pusztító időről készült képet, amit nagyon szeretnénk, ha soha ne történne meg, de nem engedhetjük meg magunknak, hogy elfelejtsük. Fehér homokos strandok, fekete iszapkal színezve, olajba tömött vízi utak és vadvilág, bezárt üzletek, és a kert előtti mezőkön az igazság és a segítségért könyörögő táblák. Öt évvel a Deepwater Horizon olajfúrótorony-katasztrófa után, amely 11 embert ölt meg, tönkretette a megélhetést és pusztítást okozott a Mexikói-öböl régió már így is törékeny természeti erőforrásain, itt az ideje, hogy megkérdezzük magunktól: Mit tanultunk? És mit teszünk azért, hogy ez ne történhessen meg újra? 2010-ben nagy részét a Perzsa-öbölben töltöttem, a közösségek között utazva, időt töltve az emberekkel, és szemtanúja voltam ennek a környezeti katasztrófának. Öt évvel később visszamentem, hogy megnézzem, mi változott, és mi nem változott. Először is fontos megérteni, hogy a "nem látjuk, nem gondolunk" elv nem érvényes a Golf-part államain. A BP olajszennyezésének öröksége továbbra is kísérteni fogja ezt a régiót, mint egy visszatérő rák. A legutóbbi kirándulásom során láttam az egész szigetek kísérteti maradványait, amelyeket gyakorlatilag elnyelt az olaj, és megtudtam az osztrigászokról és halászokról, akiknek a megélhetési forrása még mindig megbénult az öt évvel ezelőtti esemény miatt. Egy fúrótorony-munkás lánya és az álmai. Persze ez nem jelenti azt, hogy nem történt előrelépés. Közösségi csoportok és elkötelezett szervezetek szüntelenül dolgoztak, hogy helyreállítsák és helyreállítsák nemcsak a fizikai környezetet, hanem az életmódot is. Ez a munka kritikus fontosságú, és megérdemli a figyelmünket és a további erőforrásokat a folyamatos fejlődéshez. De ne tévesszenek el: bár egyfajta normalitás tért vissza a Perzsa-öböl régióba, és fontos előrelépések történtek,...
"A szem elől, a szív elől" nem vonatkozik a Mexikói-öböl mentén élő közösségekre, mondja Philippe Cousteau. Azt mondja, hogy időt és erőfeszítést kell fordítanunk arra, hogy megértsük természeti erőforrásainkat. Azt mondja, hogy korlátozott a megértésünk arról, hogyan működik a öböl.