1981 és 1988 között volt a Közép-Amerika Demokráciája Bizottságának (PRODEMCA) elnöke, amely kritizálta a marxista-leninistákat Közép-Amerikában, különösen a sandinistákat Nicaraguában és az FMLN-t Közép-Amerikában; a PRODEMCA-ra "A Demokratikus Központ Barátai Közép-Amerikában" is hivatkoztak. A forradalmárok kritikáján túl Kemble lobbizott a kongresszusban, hogy támogassa az El Salvador kereszténydemokrata elnökét, José Napoleón Duarte-t a salvadori polgárháború alatt.
Azt is állította, hogy a Kongresszusnak finanszíroznia kell a nicaraguai kontrákat, majd fegyveres kampányba kezdeni a sandinisták ellen, hogy nyomást gyakoroljon a sandinistákra, hogy tárgyaljanak egy békeszerződésről, több garanciával a polgári ellenzék számára. A Kongresszus által a Contras támogatását támogatva Kemble egyike volt a "Négyes Gang"-nak, amely a kiemelkedő szociáldemokraták vagy a vietnámi háború ellenzői; a második volt a vietnámi háború egykori antagonistája, Bruce Cameron, a többiek pedig Robert S. Leiken és Bernard W. Aronson voltak. A Négyes Banda néhány kérdésben különbözik a Reagan-kormánytól. Például támogatták az erőfeszítéseket, hogy a CIA és a Védelmi Minisztérium Contra finanszírozásának ellenőrzését átadják a Külügyminisztérium USAID-jének; Cameron szerint támogatták a tárgyalásokat, amelyeket a Reagan-kormány "keményvonalasai" ellenzettek, akik a sandinistákat akarták legyőzni. Kemble 1980-as közép-amerikai politikája népszerűtlen volt a liberálisok és a demokratikus szocialisták körében a Demokrata Pártban.