Összefoglalja a cikket:  A hold különböző felületét, a mély kráterektől a bazalt síkságokig, lenyűgöző részletességgel tárta fel az Egyesült Államok Földtani Felmérése. Trent Hare térképész által összeállított két térképsorozat mozaikképeket és topográfiai képeket tartalmaz a hold tájáról, amelyeket négy év alatt készítettek. A szürke és fehér területek magasabb csúcsokat mutatnak, míg a sötétebb kék színek mély krátereket mutatnak. A két térképsorozat tartalmazza a hold táj mozaikjait (jobbra) és a topográfiai kilátásokat (jobbra). A sötétebb kék mély krátereket mutat, míg a szürke és fehér területek a magasság területét mutatják. A korai elméletek szerint ezt a titokzatos területet, nagyjából 1600 mérföld (2600 km) átmérőjűt, egy aszteroida ütközés okozta. Tavaly azonban a NASA tudósai azt állították, hogy a viharok óceánja valójában az ősi szakadékvölgyek kialakulásának eredménye. A képlet a Hold közeli oldalának felszínén helyezkedik el, amelyet alacsony magasságok és számos ősi vulkáni síkság jellemez. A tudósok úgy vélik, hogy a szakadékok a sötét vulkáni síkságok alatt vannak eltemetve ezen a területen, és eddig csak a Grál szondák gravitációs adataiban fedezték fel őket. A térkép a Mare Orientale-t is mutatja, egy ütköző krátert, amelyet részben a bazaltok elárasztottak. Egy célpontgyűrű alakú keleti tenger a legmegdöbbentőbb holdképek közül. A Hold szélsőséges nyugati szélén található, és földhöz kötött perspektívából nehéz látni. A képen balra a hold déli pólusa, jobbra pedig az északi pólusa látható. A térképek készítéséhez 2009 és 2013 között több mint 6,5 milliárd mérést gyűjtöttek össze a Lunar Reconnaissance Orbiter Wide Angle Camera (Wac) és a Lunar Reconnaissance Orbiter. A NASA legfőbb célja jelenleg az, hogy az emberek a Marson szálljanak le a 2030-as években. Hogy pontosan hogyan jutunk el oda vitatott kérdés, mivel az ügynökség egy aszteroida küldetést támogat a következő évtizedben, amit egy óriási ugrás követ a piros...
A térképek, amelyeket az Egyesült Államok Geológiai Kutatóközpontja készített, képeik mozaikjai és a Hold topográfiai képei. Olyan képeket mutatnak, mint a "viharok óceánja" és a Mare Orientale, amit a Lunar Reconnaissance Orbiter rögzített. A térképek létrehozásához a kutatók több mint 6,5 milliárd mérést használtak, amelyeket 2009 és 2013 között gyűjtöttek össze.