Írj folytatást erre a bekezdésre - E sikerek mellett Amon versenyképessége ismét úgy tűnt, hogy megállt. Úgy tűnik, egy véletlenszerű találkozás Mo Nunn-nal az Ensign Racing-től vezetett az Ensign vezetéséhez, de valójában Mo Nunn úgy gondolta, hogy az új N175 egy nagyon gyors autó, és nem látta a két holland versenyzőt, akiket a holland HB Security vállalat kedvelt, akik elég gyorsan szponzoráltak az Ensign-t. Gijs van Lennep, az 1973-as európai F5000 bajnok egy Surtees TS11-ben, aki megnyerte Le Mans-t 1971-ben és 1976-ban, nagyon jó versenyző volt, de az egyik utolsó versenyarisztokraták. Van Lennep, az autó a Paul Ricard-on debütált Francia Nagydíjon, és a 6. helyen végzett a Német Nagydíjon
Nürburgring-en, és gyorsabb volt mindkét pályán, mint Patrick Nève vagy Amon 1976-ban. Amon 7. lett a nem bajnoki svájci GP-ben Dijonban, James Huntot üldözve, aki a csalódást okozó Hesketh 308C-vel debütált, és 12. lett két GP-ben az osztrák és olasz GP-n az Ensign N175-ben. Monzában egy hosszú bokszmegállás után végül versenyképes tempóban futott, 4 kört futott le, de pár kört lépést tartott a vezető Ferrari 312T-vel, Niki Laudával. Az N175 lelassításának lehetőségeinek fokozatos értékelése miatt Amon megváltoztatta a légkabina beállítását az olasz nagydíj napján, és ez 2 másodperces nyereséget eredményezett (úgy, mint a léghűtő pozíciójának megváltozása, amely két másodpercet veszített és nyert Hunt McLaren M23-én, amelyet az 1976-os francia nagydíj oldott meg). Ironikus, hogy Amon soha többé nem versenyezett az N175-tel, és a magas légkabátokat már betiltották, amikor az N176-os a Jarama-ban futott a következő évben, de a tesztelés és a vezetési zseni elég volt ahhoz, hogy Amonnak újabb esélyt adjon. Bár az eredmények nem voltak figyelemre méltóak, ő és Nunn jól dolgoztak együtt, így Amon csatlakozott az Ensignhez az 1976-os F1-es szezonra.