A második zászlóalj, a Royal Scots Fusiliers Edinburghban szolgált a háború kitörésekor a skót parancsnokság alatt, Walter Clutterbuck ezredes hadnagy parancsnoksága alatt. 1939 októberének elején a zászlóaljat a 2. Seaforth Highlanders és a 2. Northants-szal egyesítették, hogy létrehozzák a 17. gyalogos dandárt, amelyet az 5. gyalogos hadosztályhoz rendeltek. 1939 végén Franciaországba küldték őket független brigádcsoportként, hogy csatlakozzanak a brit expedíciós erők (BEF) többi részéhez, és részt vettek a Dunkerque-i csatában, és Angliába kellett evakuálniuk. Az Egyesült Királyságban eltöltött 2 év után a zászlóalj és a hadosztály az 5. hadosztályból vált ki, és az 1. zászlóaljhoz hasonlóan Madagaszkárban harcolt. A következő zászlóalj látta a szolgálatot.
Szicíliában. 1944-ben a hadosztály részt vett az Anzio-i csatában, az olasz hadjárat legkeményebb harcaiban. Az Anzio-i partraszállás egy kísérlet volt arra, hogy a német Gustav-vonalat, a németek által létrehozott számos védekező vonal egyikét átkerüljék Olaszországban. Az ottani heves harcok után a 2. RSF és az 5. hadosztály többi részét 1944 júliusában Palesztinába vonták, hogy pihenjenek és felkészüljenek. 1945 elején rövid időre visszatértek Olaszországba, de a brit 8. hadsereg I. kanadai hadtestével együtt Belgiumba költöztek, hogy csatlakozzanak a 21. hadseregcsoporthoz a szövetséges németországi invázióban.