A következő évben Wellington ismét nagy, jól szervezett sereggel lépett elő. Az anglo-szövetséges hadsereg többször is felülmúlta a franciákat, és 1813 június 21-én Joseph és Jourdan harcba kényszerült a Vitoria-i csatában, amelynek során Jourdan marsall botját a britek elfogták. A francia döntő vereség után, amely Spanyolország végleges elvesztését eredményezte, Jourdan nem tartott fontos parancsokat a francia birodalom bukásáig. 1814-ben csatlakozott az első Bourbon-restaurációhoz, de csatlakozott Napóleonhoz, amikor visszatért a hatalomhoz a Száz Napok alatt, és Besançon parancsnokává nevezték ki. A Waterloo-i csatában elért végső francia vereség után ismét alávetette magát a Bourbonoknak. Jourdan nem volt tagja a bíróságnak, amely halálra ítélte Michel Ney marsallt. 1819-ben grófnak, 1819-ben francia párnak, 1816-ban Grenoble kormányzójának nevezték ki. A politikában Jourdan kiemelkedő ellenzője volt a royalista reakcionáriusoknak, és támogatta a
Az 1830-as forradalom. Ezután néhány napig a külügyi portfóliót töltötte be, majd az Invalidák Hôtelének kormányzója lett, ezt a posztot haláláig töltötte be. Jourdan Párizsban halt meg 1833. november 23-án, és a Les Invalides-ben temették el.