Írj egy folytatást erre a bekezdésre - Harcosok. 1942-ben a britek egy másik haditengerészeti vadászgépet hoztak létre azzal, hogy egy rendkívül sikeres szárazföldi repülőgépet, a Spitfire-et alkalmazkodtak a hordozóhöz. A Supermarine Seafire gyorsabb volt, mint az elődei, és a Hawker Sea Hurricane-okat váltotta fel a frontvonalban. Könnyű szél esetén azonban balesetesen landolhatott. Mivel a motor hűtésére szolgáló légcsövek a törzs alsó részén vannak, a pilóta számára a leereszkedés veszélyesebb volt, mint a Hurricane esetében. A Seafire hatótávolsága korlátozott volt, de hosszabbítani lehetett a tankok használatával. A Seafires támogatta az észak-afrikai, szicíliai, szárazföldi olaszországi és dél-francia szövetséges inváziókat.
Ideiglenesen a szárazföldi bázisokba rendelve támogatták a normandiai inváziót is. A Csendes-óceánon a brit csendes-óceáni flotta részeként a Seafire-okat a CAP-re használták. Összességében a szárazföldi repülőgépek alkalmazásai alacsonyabb teljesítményűek voltak az USA célra épített hordozó repülőgépeivel összehasonlítva. A háború végén bemutatott, az Egyesült Királyságban kifejezetten épített Fairey Firefly kiváló teljesítményt mutatott és nagyobb tűzerővel rendelkezett, mint elődje, a Fairey Fulmer. Már 1938-ban tervezték, de a hosszan tartó fejlesztés késleltette a harci használatát 1944 közepéig, ekkor a teljesítményét mind az Axis, mind a Szövetséges harcosok elhomályosították. A Firefly részt vett a német Tirpitz csatahajó elleni hadműveletekben Norvégiában 1944 júliusában. A japán olajfinomítók elleni hadműveletek során 1945 elején egy Firefly lelőtt egy Nakajima Ki-43 (<unk>Oscar<unk>) vadászgépet. A tűzbogarak a japán hajózás ellen és a Caroline- és a japán otthoni szigetek ellen is támogatták a hordozókon alapuló akciókat. A háború alatt kevesebb mint 800 darabot gyártottak.