Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  2006-ban a NASA jelentette, hogy a Cassini bizonyítékot talált folyékony víztartályokról, amelyek nem több, mint tíz méterrel a felszín alatt vannak, amelyek a Szaturnusz holdján, az Enceladuszon gejzírekben törtek ki. Ezek a jég részecskék sugarai a hold déli sarkvidékén lévő szellőzőnyílásokból a Szaturnusz körüli pályára kerülnek. Több mint 100 gejzert azonosítottak az Enceladuszon. 2011 májusában a NASA tudósai arról számoltak be, hogy az Enceladus "a Földön kívül a Naprendszerben a leglakhatóbb hely az élet számára, ahogyan azt ismerjük". A Cassini fényképeinek köszönhetően egy korábban felfedezetlen bolygógyűrűt fedeztek fel, a Szaturnusz fényesebb főgyűrűi kívül, és a G és E gyűrűk belsejében. Ennek a gyűrűnek a forrása feltételezhetően egy meteoroid összeomlása Janus és Epimetheus mellett. 2006 júliusában képeket kaptak a Titán északi sarka közelében található szénhidrogén-tókról, amelyek jelenlétét 2007 januárjában erősítették meg. 2007 márciusában az Északi-sark közelében szénhidrogén-tengereket találtak, amelyek közül a legnagyobb majdnem akkora, mint a Kaszpi-tenger. 2006 októberében a szonda 8000 km átmérőjű ciklonszerű vihart észlelt a Szaturnusz déli pólusán. 2004 és 2009. november 2. között a szonda nyolc új műholdat fedezett fel és igazolt. 2013 áprilisában a Cassini visszaküldte a bolygó északi pólusán lévő hurrikán képét, amely 20-szor nagyobb volt, mint a Földön található, 530 km/h-nál gyorsabb széllel. 2017. szeptember 15-én a Cassini-Huygens űrhajó elvégezte küldetésének "Grand Finale"-ját: számos áthaladást a Szaturnusz és a Szaturnusz belső gyűrűi közötti réseken. A Cassini légkörbe lépése véget vetett a küldetésnek.  Kérdés: Milyen mélyen volt a víz az Enceladus felszínén?
legfeljebb tíz méter