Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átmenet: Archimedes képes volt infinitesimálokat használni a modern integrálszámításhoz hasonló módon. Az ellentmondás bizonyításával (reductio ad absurdum) válaszokat tudott adni a problémákra, önkényes pontossággal, miközben meghatározza azokat a határokat, amelyekben a válasz áll. Ezt a technikát kimerülési módszerként ismerik, és a π értékének megközelítéséhez használta. Egy kör mérésében ezt úgy tette, hogy egy nagyobb szabályos hatszöget rajzolt a körön kívül, és egy kisebb szabályos hatszöget a körön belül, és fokozatosan megduplázta az egyes szabályos sokszögek oldalainak számát, kiszámítva az egyes sokszögek oldalainak hosszát minden lépésnél. Ahogy az oldalak száma növekszik, a kör pontosabb megközelítésévé válik. Négy ilyen lépés után, amikor a sokszögeknek 96 oldala volt, képes volt meghatározni, hogy a π értéke 31/7 (kb. 3,1429) és 310/71 (kb. 3,1408) között volt, összhangban a tényleges értékével, amely körülbelül 3,1416 volt. Azt is bebizonyította, hogy a körterület egyenlő volt π szorozva a kör sugarának négyzetével (πr2). A Gömbről és a Hengerről című művében Archimedes azt állítja, hogy bármely nagyság, ha elégszer hozzáadjuk önmagához, meghaladja az adott nagyságot. Ez a valós számok archimédusi tulajdonsága.  Kérdés: Mi az a másik módja annak, hogy az ellentmondással bizonyítsuk?
Reductio ad absurdum