A második világháború első éveiben a német politika a "zsidó kérdéssel" kapcsolatban
a megszállt Lengyelország nem volt koherens és következetes. Alapvető célja azonban az volt, hogy elszigetelje a zsidókat, elrabolja vagyonukat, kényszermunkával kizsákmányolja őket, és végül teljesen eltávolítsa őket a Harmadik Birodalom hatalma alatt álló földről. A lengyelországi zsidó lakosság kezelésére vonatkozó kezdeti tervet már 1939. szeptember 21-én, azaz a szeptemberi hadjárat vége előtt fogadták el. Azon a napon Berlinben SS-Gruppenführer Reinhard Heydrich vezetésével találkozót tartottak, amelyen részt vettek az Általános Biztonsági Rendőrség Főosztályának főigazgatói és a Lengyelországban működő Einsatzgruppen parancsnoka. Ekkor megállapították, hogy a birodalomba beépítendő területeken élő zsidókat Közép-Lengyelországba telepítik. A tömeges deportálásokat a zsidó lakosság vidéki területekről való eltávolítása és a nagyobb városi központokba való összpontosítása előzte meg. A fennmaradó megszállt területeken a zsidókat erővel nagyobb városokba akarták telepíteni, különösen a vasútvonalak közelében. Ezenkívül a találkozó során számos ajánlást fogadtak el, beleértve a "zsidó vének tanácsának" létrehozását, a zsidó lakosság népszámlálásának létrehozását, valamint a jelölését és a kényszermunkát.