Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A 19. századi angol fiziológus, Sydney Ringer olyan sóoldatokat fejlesztett ki, amelyek a nátrium, a kálium, a kalcium és a magnézium kloridjait tartalmazzák, amelyek alkalmasak arra, hogy az elkülönített állati szív a testen kívül megmaradjon. 1885-ben Wilhelm Roux eltávolította egy csirke embrió meduláris lemezének egy részét, és néhány napig meleg sóoldatban tartotta, ezzel megalkotta a szövetkultúra elvét. Ross Granville Harrison, aki a Johns Hopkins Orvosi Iskolában, majd a Yale Egyetemen dolgozott, 1907-től 1910-ig közzétette kísérleteinek eredményeit, és létrehozta a szövetkultúra módszertanát. A sejtkultúra technikák jelentősen fejlődtek az 1940-es és 1950-es években, hogy támogassák a virológiai kutatásokat. A sejtkultúrákban termesztett vírusok lehetővé tették a tisztított vírusok készítését a vakcinák gyártásához. Jonas Salk által kifejlesztett injekciós polio vakcinája volt az első olyan termék, amelyet sejttenyésztési technikák alkalmazásával gyártottak tömegesen. Ezt az oltóanyagot John Franklin Enders, Thomas Huckle Weller és Frederick Chapman Robbins sejttenyésztésű kutatásai tették lehetővé, akik Nobel-díjat nyertek a majom vesesejtkultúráiban a vírus termesztésének módjának felfedezéséért.  Kérdés: Mikor fejlődtek jelentősen a sejttenyésztési technikák?
az 1940-es és 1950-es évek