Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Utazás: David Morrisonhoz hasonló csillagászok szerint a galaktikus egyenlítő egy teljesen önkényes vonal, és soha nem lehet pontosan megrajzolni, mert lehetetlen meghatározni a Tejút pontos határait, amelyek a látás tisztaságától függően változnak. Jenkins azt állította, hogy a galaktikus egyenlítő helyéről levont következtetéseit a 3400 méter feletti magasságon végzett megfigyelésekből merítette, ami világosabb képet ad a Tejútról, mint a majákhoz. Továbbá, mivel a Nap fél fok széles, a napforduló pozíciójának 36 évre van szüksége ahhoz, hogy meghaladja a teljes szélességét. Jenkins maga megjegyezte, hogy még a galaktikus egyenlítő vonalának meghatározott helyét is figyelembe véve, a Nap középpontjával való legpontosabb konvergenciája már 1998-ban történt, és ezért azt állítja, hogy a 2012 helyett a galaktikus beállás inkább egy többéves időszakra összpontosít, amely 1998-ban volt központosítva. Nincs egyértelmű bizonyíték arra, hogy a klasszikus maják tudatában voltak a precesszióval. Néhány maja tudós, mint például Barbara MacLeod, Michael Grofe, Eva Hunt, Gordon Brotherston és Anthony Aveni azt javasolta, hogy néhány maja szent dátumot precessziós ciklusokra időzítettek, de a témában a tudományos vélemény megosztott marad. Kevés bizonyítékunk van sem régészeti, sem történelmi vonatkozásban arra, hogy a maják bármilyen jelentőséget tulajdonítottak volna a napfordulatoknak vagy a napéjegyenlőségeknek. Lehetséges, hogy csak a legkorábbi mezoamerikaiak figyelték meg a napfordulatokat, de ez a maiánusok között is vitatott kérdés. Nincs bizonyíték arra sem, hogy a klasszikus maják bármilyen jelentőséget tulajdonítottak a Tejútrendszernek; írásrendszerükben nincs glyph, amely képviselné azt, és nincs hozzá kötött csillagászati vagy kronológiai táblázat.  Kérdés: Milyen szakma David Morrison?
csillagászok