Írj folytatást erre a bekezdésre - a fehérorosz és az orosz tankönyvek általánosságban ragaszkodnak ahhoz az elképzeléshez, hogy a második világháború magában foglalta a nemzeti területek megsértését. A fehérorosz tankönyvek szerzői például "a megszállt területekre" hivatkoznak, és arra a tényre, hogy "a fehérorosz területet koncentrációs táborok hálózata borította". Az orosz tankönyvek szintén nagyrészt a szlávok elnyomásának és a szovjet hősiességnek a történelmére helyezik a holokausztot. A tankönyvek Albániában úgy tűnik, hogy a holokausztot a helyi hősiesség mércéjeként tartják fenn, azáltal, hogy a holokausztot az 1914-1945 közötti felfordulás korszakaként határozzák meg, miközben felhívják a figyelmet az albán állampolgárok hősies tetteire, akik zsidókat mentettek meg, és a vendégszeretet, a vallási tolerancia, a humanizmus és az antifassziszta humanitárius értékeire. Bár a lengyel tankönyvek szilárdan a Holokauszt lengyel dimenziójára összpontosítanak azzal, hogy a lengyel történelem eseményei, lengyel figurák és Lengyelország megszállásának következményei
, ebben a példányban a könyvek már nem államosítják az áldozatosságot, hanem többféle perspektívát adnak meta-történelmi kritikával. A volt Szovjetunió és a Varsói Szerződés egykori tagjai képviseletei azonban nem felelnek meg az egységes mintának. A kutatások kimutatták, hogy a balti államok hagyományosan "szimmetriát mutatnak a náci és a kommunista bűncselekmények között". És Ukrajnában a Holodomor néven ismert éhínség továbbra is versenyezik és még a holokauszt ábrázolásait is elmozdítja, amely kétértelműbb emlékeket tár fel az üldöztetésről és az ukrán polgárok közötti együttműködésről.