Továbbá, a pestis nagy népességcsökkentése olcsóbb földárakat hozott, több élelmet az átlagos parasztnak, és viszonylag nagy emelkedést az egy főre jutó jövedelemben a parasztság körében, ha nem is azonnal, a következő században. Mivel a pestis hatalmas mezőgazdasági területeket hagyott gondozatlanul, azok legelőre váltak, és több húst adtak a piacra; a hús- és tejtermékek fogyasztása nőtt, ahogy a marhahús és a vaj exportja is az alsó országokból, Skandináviából és Észak-Németországból. A felső osztály azonban gyakran próbálta megállítani ezeket a változásokat, kezdetben Nyugat-Európában, és erőteljesebben és sikeresebben Kelet-Európában, gazdag törvények bevezetésével. Ezek szabályozták, hogy az emberek (különösen a parasztosztály) mit viselhetnek, így a nemesek biztosítani tudták, hogy a parasztok ne kezdjenek úgy öltözködni és viselkedni, mint egy magasabb osztály tagja a megnövekedett vagyonukkal. Egy másik taktika az volt, hogy rögzítik az árakat és a béreket, hogy a parasztok ne tudjanak többet követelni az értéknövekedéssel. Angliában az 1351-es munkásokról szóló törvényt alkalmazták, ami azt jelentette, hogy egyetlen paraszt sem kérhetett több fizetést, mint az 1346-ban. Ez a törvény változó sikerrel járt, attól függően, hogy mennyi lázadást inspirált; egy ilyen törvény volt az egyik oka az 1381-es parasztfelkelésnek.
Angliában.