Írj folytatást erre a bekezdésre - A választást követő harminchat óra alatt tizenhat embert öltek meg (többnyire rendfenntartó rendőrök által, akik megpróbáltak beavatkozni az erőszakos összecsapásokba), és harminckilenc súlyosan megsérült, míg ötven templomot és hetven konzervatív politikai központot támadtak meg vagy gyújtottak fel. A jobboldaliak minden szinten szilárdan hittek abban, hogy győzni fognak. Majdnem azonnal az eredmények ismertté válása után a monarchisták egy csoportja megkérte Robles-t, hogy vezessen egy puccsot, de ő visszautasította. Azonban megkért Manuel Portela Valladares miniszterelnököt, hogy kihirdesse a háborús állapotot, mielőtt a forradalmi tömegek az utcákra rohannak. Franco szintén felkereste Valladares-t, hogy javasolja a katonai állapot kihirdetését és a hadsereg kihívását. Ez nem puccs kísérlet volt, hanem inkább egy "rendészeti akció", hasonló Asturiashoz.
, mivel Franco úgy vélte, hogy a választás utáni környezet erőszakossá válhat, és megpróbálta elfojtani a baloldali fenyegetést. Valladares lemondott, még mielőtt új kormány alakult volna. A Népi Front azonban, amely hatékony választási eszköznek bizonyult, nem alakult népi frontkormányvá. Largo Caballero és a politikai baloldal más elemei nem voltak hajlandók együttműködni a republikánusokkal, bár beleegyeztek, hogy támogatják a javasolt reformok nagy részét. Manuel Azaña Díazt a választási folyamat befejezése előtt felkérték, hogy alakítson kormányt, és hamarosan helyettesíti Zamorát az elnökségben, kihasználva az alkotmányos kiskaput: az Alkotmány lehetővé tette a Cortes számára, hogy két korai feloszlás után eltávolítsa az elnököt a hivatalból, és míg az első (1933) feloszlás részben indokolt volt az első törvényhozás alkotmányos küldetésének teljesítése miatt, a második egyszerű próbálkozás volt, hogy előzetes választásokat indítson.