Az apja gazdasági bukása után, egy országos gazdasági válság idején kénytelen volt eltartani magát, Ibsen Grimstadba ment gyógyszerész tanonccá. Ott felkészült az egyetemre, és különböző költői formákkal kísérletezett. Tanulása közben szenvedélyesen beleesett a "Catilinuszi beszédekbe", Cicero híres beszédeire a megválasztott Questor Catilinus ellen és a köztársaság megdöntésére irányuló összeesküvése ellen. Ibsen ezt az összeesküvést választotta kezdeti munkájának témaként, 1849-ben fejezte be a "Catiline"-t. Ibsen a második kiadás (1875) előszavában kifejti, hogy mélyen inspirálta Európa kortárs politikai helyzete, és hogy támogatja a magyar felkelést.
a Habsburg Birodalom ellen. Elmagyarázza, hogy Catiline esete különös érdeklődést keltett számára, mert "" kevés olyan történelmi személyre van példa, akiknek az emlékezetük teljesebben a hódítók birtokában volt, mint Catiline"". Így Catiline-t Ibsen egyik zaklatott (és zaklató) hősének lehet tekinteni, Brand és Gregers Werle mellett.