Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Áthaladás: 1880-ban Johann Palisa, az Osztrák Tengerészeti Obszervatórium igazgatója (538) asszisztensként kapott állást az újonnan befejezett Bécsi Obszervatóriumban. Bár ez a munka Johann számára leépítést jelentett, mégis hozzáférést biztosított az új, 690 mm-es 27 hüvelykes refraktorhoz, amely akkoriban a világ legnagyobb távcsöve volt. Johann ekkor már 27 aszteroidát fedezett fel, és a bécsi 27 hüvelykes (690 mm) és 12 hüvelykes (300 mm) műszerekkel további 94 aszteroidát talált, mielőtt nyugdíjba vonult. Felfedezései között volt a 253 Mathilde aszteroida, amelyet 1885. november 12-én találtak meg. Az aszteroida kezdeti pályakezeléseit V. A. Lebeuf, a párizsi Obszervatóriumban dolgozó másik osztrák csillagász számolta ki. Az aszteroida nevét Lebeuf javasolta, Mathilde után, Moritz Loewy feleségét, aki a párizsi obszervatórium igazgatóhelyettese volt. 1995-ben a földi megfigyelések megállapították, hogy Mathilde egy C-típusú aszteroida. Azt is megállapították, hogy szokatlanul hosszú, 418 órás forgási periódusa van. 1997. június 27-én a NEAR Shoemaker űrhajó 1,212 km-re ment Mathilde-től, miközben 9,93 km/s sebességgel haladt. Ez a közeli megközelítés lehetővé tette az űrhajó számára, hogy több mint 500 képet készítsen a felszínről, és adatokat biztosítson az aszteroida méreteinek és tömegének pontosabb meghatározására (az űrhajó gravitációs zavarása alapján). Azonban csak Mathilde egyik féltekéjét sikerült lefényképezni. Ez volt a harmadik aszteroida, amelyet közelről fotóztak, a 951 Gaspra és a 243 Ida után.  Kérdés: Hány hüvelyk volt a refraktor?
27