Mack ismét kiemelkedett a Neerwinden-i csatatéren, és vezető szerepet játszott a Coburg és Dumouriez közötti tárgyalásokban. Továbbra is főhadnagyként szolgált, és most egy cuirassier ezred titular főnökévé ("Inhaber") vált. Famarsban sebesült meg, de 1794-ben ismét aktív szolgálatba állt, és végül tábornokfőnök lett. De a kudarc
A koalíció szövetségeseit, bár politikai és katonai tényezők és ötletek miatt volt, amelyek felett Mack nem volt ellenőrzése, neki tulajdonították, mint a 1793 márciusi-áprilisi sikereiket, és ezután nem volt kedve a katonai körökben. A császár, most II. Ferenc, továbbra is támogatója volt, és 1797-ben Mack-et feldmárcsal-hadnagyra emelték, és a következő évben a császár személyes kérésére elfogadta a napolitán hadsereg parancsnokságát. Nem tudott semmit tenni az új parancsnoksága ígéretes anyagaival a francia forradalmi csapatok ellen, és nem sokkal később, amikor a saját emberei által való meggyilkolás tényleges veszélyében volt, menedéket nyert a francia táborban. Kezdetben szabad utat ígértek neki hazájába, de Napóleon elrendelte, hogy hadifoglyul Franciaországba küldjék.