Carl Linnaeus 1735-ben kiadta a természetes világ alapvető taxonómiáját (amelyek változatai azóta is használatban vannak), és az 1750-es években minden fajának tudományos nevét vezette be. Míg Linnaeus a fajokat egy tervezett hierarchia változatlan részeként képzelte el, a 18. század másik nagy természettudója, Georges-Louis Leclerc, Comte de Buffon, a fajokat mesterséges kategóriákként és az élő formákat hajlékonyaként kezelte, még a közös származás lehetőségét is sugallva. Bár ellenezte az evolúciót, Buffon kulcsfontosságú alakja az evolúciós gondolkodás történelmének; munkája befolyásolta mind Lamarck, mind Darwin evolúciós elméleteit. Az új fajok felfedezése és leírása, valamint a példányok gyűjtése tudományos kalandvá vált, és a természeti történelemben számos vállalkozó és vállalkozó keresett nyereséges tudományos vállalkozást. A 17. században a tudományos kalandok többsége három dologból állt:
Rendszeresítés, elnevezés és osztályozás