Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjáró: Amikor a fáklyát a szobor átadásának estéjén megvilágították, csak egy gyenge ragyogást keltett, amelyet alig lehetett látni Manhattanről. A The World úgy jellemezte, mint "több, mint egy fényfény, mint egy világítótorony". Bartholdi azt javasolta, hogy aranyat dobjanak a szoborba, hogy növeljék a fényvisszaverő képességét, de ez túl költségesnek bizonyult. Az Egyesült Államok világítótorony-bizottsága 1887-ben átvette a Szabadság-szobrot, és kötelezettséget vállalt arra, hogy felszerelést telepít a fáklya hatásának fokozására; erőfeszítései ellenére a szobor éjjel gyakorlatilag láthatatlan maradt. Amikor Bartholdi 1893-ban visszatért az Egyesült Államokba, további javaslatokat tett, melyek mindegyike hatástalan volt. Sikeresen lobbizott a szobor belsejében lévő jobb világításért, lehetővé téve a látogatóknak, hogy jobban értékeljék Eiffel tervezését. 1901-ben Theodore Roosevelt elnök, aki egykor a New York-i bizottság tagja volt, elrendelte, hogy a szobrot átadják a hadügyminisztériumnak, mivel világítótoronyként használhatatlannak bizonyult. A hadsereg jelzőhadtestének egy egységét 1923-ig állomásoztatták a Bedloe-szigeten, amely után a katonai rendőrség ott maradt, amíg a sziget katonai joghatóság alatt állt. A szobor gyorsan mérföldkővé vált. Sok bevándorló, aki New Yorkon keresztül lépett be, üdvözlő látványnak tartotta. A bevándorlók szóbeli történetei rögzítik az örömüket, amikor először látták a Szabadság-szobrot. Egy görögországból érkezett bevándorló így emlékezett vissza:  Kérdés: Kinek a szájról szóló történetei vannak feljegyezve?
bevándorlók