A gyöngyszem a Hohenzollern-ház birtokában maradt a következő 179 évben, túlélve az 1806-os
Napóleon inváziója és a porosz királyok német császárrá válása. A "Beau Sancy" megtartotta a koronázó ékszerek között fennálló pozícióját, de többször is visszaállították, mint egy medál, amelyet a menyasszony szokásosan viselt a királyi esküvőkön. Az utolsó császárnő, aki a gyémántot viselte, Augusta Victoria volt, II. Vilmos felesége. Az utolsó császár 1918-ban, az első világháború végén lemondott a trónról, és Hollandiába menekült, de a kő Berlinben maradt. A második világháború végén egy téglával felépített kriptába helyezték el, ahol brit csapatok találták meg, és visszaküldték a porosz ház birtokába. A háború utáni évtizedekben a "Beau Sancy"-t alkalmanként nyilvánosan kiállították. 1972-ben Helsinkiben mutatták be testvére, a "Sancy" gyémánttal együtt, ekkor a két gyémánt 370 éve volt elkülönítve egymástól.