Írj folytatást erre a bekezdésre - Annak ellenére, hogy osztoztak a nyelvükön és vallásukban ukrán paraszt szomszédaikban, a tizenkilencedik században a nyugat-ukrán ukrán nemesek a lengyel és ukrán közösségek közötti konfliktusok során a lengyel nemesség oldalára álltak. 1848-ban az ukrán nemesek önként jelentkeztek a lengyel nemzeti gárdába, és 1863-ban adományokat vettek fel a lengyel lázadók támogatására az Orosz Birodalomban.
- Igen. Az ukrán nemesség által elsősorban lakott falvak a lengyel jelöltekre szavaztak, és ellenálltak a parasztok írástudásának terjesztésére tett erőfeszítéseknek. A nemesek olyannyira elfoglalták magukat a politikával, hogy megőrizzék vagy visszanyerjék nemesi jogukat, hogy nem vettek részt más politikai aktivista tevékenységekben. A nemesek elidegenedése az ukrán nemzeti mozgalomtól nem volt egyoldalú. Az ukrán nemzeti mozgalom nagyon parasztközpontú volt, és elutasította a nemességet, amelynek társadalmi háttere nem illett a nacionalista narratívához. A nemességet gyakran bűnbakként kezelték, és a választási kudarcokért okolták; a nemzeti mozgalom sajtója kapzsiságban és szavazataik lengyeleknek való eladásában vádolta őket. A tizenkilencedik századi politikai aktivisták közül, akik az ukrán parasztok nyomorúságának enyhítésére, az írástudás terjesztésére, az ukránítás ösztönzésére vagy a gazdasági kizsákmányolás korlátozására törekedtek, szinte senki sem volt nemes. A nemesek következetes közömbösségének vagy ellenállásának az ukrán ügyek iránt néhány vidéki ukrán aktivista azt állította, hogy a nemesek nem voltak az ukrán nemzet része.