A pun háborúkat követően Sabratha a rövid életű Numidiánus Massinissa királyság része lett, mielőtt a római köztársasághoz csatolták az Afrika Nova tartományként az i.e. Ezt követően a 2. és 3. században romanizálták és újjáépítették. Septimius Severus császár Leptis Magna közelében született, és a Sabratha a monumentális csúcspontját a Severan uralkodása alatt érte el, amikor majdnem megduplázódott. A várost súlyosan károsították a földrengések a 4. században, különösen
A 365-ös földrengés. Az 5. században a vandalikus királyság uralma alá került, a város nagy része elhagyatott volt. A bizánci uralom idején egy kis újjáéledést élvezett, amikor több templomot és védőfalat (bár csak a város egy kis részét ölelte be) emeltek. A város egy püspöki hely volt. A maghreb-i muszlim invázió után száz éven belül a kereskedelem más kikötőkbe költözött, és Sabratha egy faluvá zsugorodott.