Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  1974-ben Frank Sherwood Rowland, a Kaliforniai Egyetem kémiai professzora, és posztdoktori munkatársa, Mario J. Molina azt javasolta, hogy a hosszú élettartamú szerves halogénvegyületek, mint például a CFC-k, hasonlóan viselkedhetnek, mint Crutzen a nitrogén-oxid esetében. James Lovelock nemrég felfedezte egy 1971-es dél-atlanti hajóúton, hogy az 1930-as feltalálása óta gyártott CFC-vegyületek majdnem mindegyike még mindig jelen volt a légkörben. Molina és Rowland arra a következtetésre jutottak, hogy a N2O-hoz hasonlóan a CFC-k is elérik a sztratoszférát, ahol az UV-fény elválasztja őket, klóratomokat szabadítva ki. Egy évvel korábban Richard Stolarski és Ralph Cicerone a Michigan Egyetemen kimutatták, hogy a Cl még hatékonyabb, mint az NO az ózon lerombolásának katalizálásában. Hasonló következtetésekre jutott Michael McElroy és Steven Wofsy is a Harvard Egyetemen. Egyik csoport sem vette azonban észre, hogy a CFC-k potenciálisan nagy mennyiségű klórforrást jelentenek a sztratoszférában. Ehelyett az űrrepülőgép HCl-kibocsátásának lehetséges hatásait vizsgálták, amelyek sokkal kisebbek.  Kérdés: hol volt Rowland professzor?
A Kaliforniai Egyetem, Irvine