Az első Tu-114, CCCP-Л5611, először 1958-ban mutatták be a Nyugatra a
Brüsszeli Világkiállítás. Később Nikita Hruscsov az 1959 szeptemberében az Egyesült Államokba tett első utazására utazott, ez volt az első ilyen látogatás bármely szovjet vezetője számára. A Tu-114 még tesztelési fázisban volt, és csak négy hónappal korábban teljesítette első hosszú távú repülését, amely után a repülés utáni elemzés megállapította, hogy szőrös repedések alakultak ki a motorokban. Kockázatos volt bízni a szovjet vezetésnek egy még kísérleti repülőgépen, de az egyetlen másik lehetőség az Egyesült Államokba való repülésre az rövid hatótávolságú Il-18 lenne, amely több üzemanyagtöltő megállást igényelne. Bár a Központi Bizottság, Malinovszkij védelmi miniszter és Hruscsov személyes pilótája túl kockázatosnak tartották az új repülőgép használatát, a szovjet miniszterelnök ragaszkodott hozzá, és Andrej Tupolev repülőgép-tervező elég magabiztosnak érezte magát ahhoz, hogy fiát, Aleksejt is ugyanabba a járatra tegye. Hruscsov repülésének idején mérnökök egy csoportja volt a gépen, akik diagnosztikai berendezéseket használtak, hogy ellenőrizzék a motorokat, és ellenőrizzék, hogy megfelelően működnek-e. Hruscsov később azt mondta: "Nem tettük nyilvánossá, hogy Tupolev fia velünk volt", mert "ha ezt tettük, magyarázatokat kellett volna adnunk, és ezek károsíthatták volna a képünket". Amikor megérkezett az Andrews légierő bázisára, a földi személyzet úgy találta, hogy a repülőgép olyan nagy volt, és a leszállópályája olyan magas, hogy nem volt elég magas utaslépcső, hogy elérjék az elülső ajtót. Hruscsov és társai a repülőgép saját menekülési létráját használták. Ez a repülőgép utoljára 1968-ban repült, és most a Moszkvában, Moninóban található Központi Légierő Múzeumban van kiállítva. Hasonló problémákat tapasztaltak, amikor a repülőgép először leszállt a londoni és a párizsi repülőtéren, amelyek egyikén sem volt ilyen méretű repülőgép.