A római köztársaság kiterjedése olyan pontot ért el, ahol a központi kormányzat Rómában nem tudta hatékonyan irányítani a távoli tartományokat. A kommunikáció és a szállítás különösen problémás volt a birodalom hatalmas kiterjedése miatt. A megszállás, a lázadás, a természeti katasztrófák vagy a járvány kitörése hírét hajóval vagy postai szolgáltatással szállították, ami gyakran sok időt igényelt, hogy Rómába érkezzen, és Róma utasításait visszaküldjék és fellépjenek. Ezért a tartományi kormányzóknak de facto autonómiája volt a Római Köztársaság nevében. A kormányzóknak több feladata is volt, beleértve a seregek parancsnokságát, a tartomány adóját kezelését és a tartomány fő bírájaként való szolgálatot. A Birodalom megalapítása előtt a Köztársaság területét a második Mark Trium 43 tagjai között osztották meg, amelyek a birodalom hatalmas kiterjedését tekintve: Antonius, Octavianus és Marcus Lepidus.
Akhája, Macedónia és Epirusz (kb. a mai Görögország, Albánia és Horvátország partja), Bitínia, Pontus és Ázsia (kb. a mai Törökország), Szíria, Ciprus és Kirenaika