A háború nagy részét különféle személyzeti megbízásokon töltötte, és 1942-ben feleségül vette Victoire Marion Williams-Freemant. 1944 márciusában az 1. zászlóalj, a Manchester-i ezred parancsnokává nevezték ki. A zászlóalj (korábban a 6. zászlóalj, egy területi hadsereg, mielőtt 1942 májusában az 1. zászlóaljaként átnevezték), az 53. (welli) gyalogos hadosztály géppuska zászlóaljának szolgálva, Robert Ross tábornok parancsnoksága alatt álló első vonalú TA-formáció, rosszul volt kiképzett és gyakorlatilag alkalmatlan a szolgálatra, de Harington gyorsan teljes harci készségre állította. A zászlóalj, szülődivíziójával együtt, június végén, három héttel a normandiai partraszállás után szállt le a franciaországi Normandiában, és súlyos harcokban vett részt a normandiai csata során, és a későbbiek nagy részében.
Nyugat-Európában harcoltak, amíg Harington 1944 szeptember közepén lemondott a parancsnokságról, amikor a 53. hadosztály főhadiszállásánál 1. fokozatú vezérkari tiszt lett. Ezt a posztot 1945 májusáig megtartotta. Az 1. Manchesters parancsnokának szolgálataiért Haringtonot 1945 elején Distinguished Service Order DSO-val ítélték oda.