Írj folytatást erre a bekezdésre - 1394-ben az oszmán szultán, I. Bajazid ostromolta Konstantinápolyot. Manuel 1399-ben elhagyta a várost, hogy Nyugat-Európában vándoroljon katonai segítséget keresve, és VII. Jánosra bízta, hogy Konstantinápolyban regensként szolgáljon, felügyelve a védelmét. Az oszmánokkal való összeesküvés vádjai ellenére VII. János hűségesen tartotta a várost Manuel három és fél éves utazásának egész időtartama alatt, és nem adta át azt Bayezidnek. A Konstantinápoly elleni fenyegetés véget ért Bayezid vereségével a Timuridák ellen az Ankara-i csatában
1402-ben. A csata után VII. János kedvező szerződést kötött Bayezid egyik fiával, Süleyman Çelebi-vel, amely biztosította, hogy a fontos Thesszalonikai város, amelyet 1387-ben Manuel tettei miatt vesztettek el az oszmánok, visszatérjen a császári ellenőrzés alá. VII. János hűséges szolgálata ellenére Manuel szégyenben küldte el, amikor 1403-ban visszatért, és a kettő ismét ellenség volt. Ez a viszály rövid ideig tartott, mivel néhány hónappal később megbékéltek, és új megállapodást kötöttek, amelyben VII. Jánosnak megengedték, hogy birtokba vegye Thessalonikát, és teljes császári címet kapott. János VII. így 1403-tól 1408-ban bekövetkezett haláláig Thesszalonikában uralkodott "Minden Theszalónia császáraként", saját külön császári udvarral. A thesszalonikaiak alkalmas uralkodónak tartották, és a helyi egyházi ügyekben végzett munkája, valamint a város védelmi szerkezetének javítása pozitív emlékre tett szert.