Írj folytatást erre a bekezdésre - A második spanyol köztársaság, amelyet 1931-ben hirdettek ki, megpróbált olyan rendszert létrehozni, amely az állam és az egyház közötti elkülönüléssel rendelkezik, mint amilyen Franciaországban történt (1905). A köztársaság megalakulása után olyan törvényeket fogadtak el, amelyek megakadályozták az egyházat az oktatási tevékenység folytatásában. A második spanyol köztársaságot a politikai polarizáció jellemezte, a pártmegoszlások egyre keserűbbé váltak, és a vallási identitás kérdései jelentős politikai jelentőséget nyertek. A különböző egyházi intézmények létezése a II. Köztársaság katolikus, szabadkőműves, zsidó és kommunista ellenes nemzetközi összeesküvésének nyilvánításából eredő helyzet illusztrációja volt, amely Isten és az ateizmus, a káosz és a harmónia, a jó és a gonosz közötti összecsapást hirdette. Az egyház magas rangú tisztségviselői, mint például Isidro Goma, Tudela püspöke, emlékeztették keresztény alattvalóikat arra a kötelezettségre, hogy "az igazságosokra" szavazzanak, és a papjaikat arra a kötelezettségre, hogy "a lelkiismereteket neveljék". Az astúriai bányászok 1934-es sztrájkjában
Az 1934-es forradalom részeként 34 katolikus papot mészároltak le, és az egyházat rendszeresen felgyújtották. Az egyházat ellenes vélemények a katolikus papságot és a vallási rendeket képmutatással vádolták: az egyházi vezetők bűnösek voltak abban, hogy fegyvert emeltek a nép ellen, hogy másokat kizsákmányoltak a gazdagság kedvéért, és hogy szexuális erkölcstelenséget követtek el, mindezt miközben azt állították, hogy a békesség, a szegénység és a tisztaság erkölcsi tekintélye.