Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A legtöbb elméletben a XVIII. századig a fényt úgy képzelték, mint amit részecskék alkotnak. Mivel a részecskémodellek nem tudnak könnyen magyarázni a fény törését, diffrakcióját és kétörését, a fény hullámelméleteit René Descartes (1637), Robert Hooke (1665), és Christiaan Huygens (1678) javasolta; azonban a részecskémodellek továbbra is dominánsak maradtak, elsősorban Isaac Newton befolyása miatt. A XIX. század elején Thomas Young és August Fresnel világosan bebizonyította a fény interferenciáját és diffrakcióját, és 1850-re a hullámmodelleket általában elfogadták. 1865-ben James Clerk Maxwell előrejelzése, miszerint a fény egy elektromágneses hullám, amit 1888-ban Heinrich Hertz rádióhullámok felfedezésével kísérletileg megerősített, úgy tűnt, hogy ez volt a végső csapás a fény részecskémodelljeire.  Kérdés: miért maradnak domináns a részecskémodellek?
Isaac Newton befolyása miatt