Az olyan költők, mint William Blake, Robert Frost, Alfred Lord Tennyson és William Wordsworth odákat írtak róla. Mivel a Vénusz mozgásai megszakadónak tűnnek (egyszerre sok napig eltűnik a Naphoz való közelsége miatt, majd a másik horizonton újra megjelenik), egyes kultúrák nem ismerték fel a Vénust egyetlen lényként; ehelyett azt feltételezték, hogy két különálló csillag van a horizonton: az esti és a reggeli csillagok. Az ókori időkből származó csíkos pecsétje azonban arra utal, hogy a klasszikus költők, mint például Homer, Sappho, Ovidius és Virgil beszéltek a csillagról és fényéről. Az olyan költők, mint William Blake, Robert Frost, Alfred Lord Tennyson és William Wordsworth odákat írtak róla. A Vénusz neve az ősi babilóniai csillagok, mint például az ősi vaskő és a vaskő csillagok, mint például az ősi vaskő csillagok és a vaskő csillagok. Az ősi kínai nyelvben a név "Szünna" ("Avaskő
fényhozó