A belforti szakadék új jelentőséget kapott a francia-német háborúk sorozatában a 19. és a 20. század elején. A francia-porosz háború idején a porosz hadsereg a Wissembourg szakadékon keresztül megtámadta Franciaországot, majd lecsapott az Alszacián és
Belfortot ostromolták, remélve, hogy elfoglalják a várost, majd a Belfort-szakaszon át rohannak Franciaország középső részére. Abban az esetben, ha a ostrom hónapokig húzódna, és fegyverszünetet írtak alá, mielőtt döntő következtetésre juthatott volna. A szélesebb körű háború azonban meggyőző eredményt hozott, és a Versailles-i szerződés (1871) értelmében Franciaország az Elszacsot és Lothringenet átadta az újonnan létrehozott Német Birodalomnak. A nyelvi határt 1871-ben használták az Elszaca és Burgundia közötti demarkációs vonal meghatározására, és Franciaország így képes volt megtartani Belfortot. Azonban ismét határvárossá vált, és ezért egy sor erődítményt emeltek, hogy megvédjék a jövőbeli német támadástól. Az első világháború kitörésekor a francia csapatok a Belfort-szakaszon keresztül megtámadták Németországot, ami a határok véres csatájához vezetett. A legutóbbi katonai előrelépés a Belfort-szakadékon keresztül a francia I. hadtest volt 1944 novemberében De Lattre tábornok vezetésével.