A lengyel-szovjet háború után Piłsudski marsall szándékosan szerény életet élt, történelmi könyveket írt. Miután 1926 májusában katonai puccsal hatalomra került, hangsúlyozta, hogy meg akarja gyógyítani a lengyel társadalmat és a politikát a túlzott pártpolitikától. A rezsimet ennek megfelelően Sanacja-nak hívták lengyelül. Az 1928-as parlamenti választásokat továbbra is szabadnak és tisztességesnek tekintették, bár a Piłsudski-párti Nempartisan Blokk a Kormányhoz való Együttműködésért nyerte meg őket. A következő három parlamenti választást (1930-ban, 1935-ben és 1938-ban) manipulálták, az ellenzéki aktivistákat a Bereza Kartuska börtönbe küldték (lásd még
Brest-i tárgyalások). Ennek eredményeként a kormánypárti Camp of National Unity hatalmas többséget szerzett. Piłsudski nem sokkal azután halt meg, hogy 1935. tavaszán jóváhagyták az autoriter alkotmányt. A második lengyel köztársaság utolsó négy évében a fő politikusok közé tartozott Ignacy Mościcki elnök, Józef Beck külügyminiszter és a lengyel hadsereg főparancsnoka, Edward Rydz-Śmigły. Az országot 104 választókerületre osztották, és azok a politikusok, akiket arra kényszerítettek, hogy elhagyják Lengyelországot, 1936-ban megalapították a Front Morges-t. A II. Lengyel Köztársaság utolsó éveiben uralkodó kormányt gyakran Piłsudski ezredeseinek nevezik.