A Hananu-felkelés egybeesett a Szíria part menti hegyei Alawiták felkelésével, amelyet Saleh al-Ali vezetett, és mind al-Ali, mind Hananu közösen "a nyugati Aleppó általános nemzeti mozgalmának" részeként emlegették felkeléseiket. A lázadók korai győzelmeinek ellenére a gerilla akciók megszűntek a francia megszállás után Aleppo városában 1920 júliusában és a Damaszkuszi arab kormány feloszlatása után, a lázadás kulcsfontosságú támogatója. Hananu erői 1920 novemberében megújították a lázadást, miután jelentős katonai segítséget kaptak Mustafa Kemal török erőitől, akik a francia ellen harcoltak a déli Anatólia ellenőrzéseért. Az 1920-as lázadás csúcspontján Hananu kváziállamot alapított az Aleppó és a Földközi-tenger közötti régióban. A lázadók 1920 decemberében jelentős csatatéren vereséget szenvedtek, és a franciák és a törökök közötti megállapodásokat követően a lázadók török katonai támogatása 1921 tavaszán nagyrészt eloszlott. A francia erők júliusban elfoglalták Hananu utolsó erődét Jabal Zawiya-ban. Hananut a francia mandátum hatóságai tárgyalották, és végül felmentették. A Yusuf al-Sa'dun vezette alacsony szintű felkelés folytatódott, az utolsó nagy katonai összecsapás a francia erőkkel 1926. augusztus 8-án történt. Az utóbbi az országos
A Nagy Szíriai Felkelés, amely 1925 nyarán kezdődött.