A "De Administrando Imperio" (DAI) szerint a szerbek a bizánci császár Heraclius (r. 610<unk>41), és egy dinasztia uralkodott rajtuk, amelyet a történelemírás a Vlastimirović-dinasztia néven ismer. A szlávok a 6. század elején kezdték el települni a régióban, miután mélyen behatoltak a Birodalomba. Megtelepedtek "keresztelt Szerbiában" (a "szerb hátralévő térségben", anakronisztikusan "Raška" néven ismert), amely magában foglalta Boszniát és a Travunija, Zahumlje és Paganija tengeri földjeit ("Pomorje"), míg a tengeri Duklját a bizánciak tartották, feltételezhetően szerbek is telepedtek le. Az összes tengeri terület északra határolt a "keresztelt Szerbiával". A 9. század közepén Bulgária eddig békés szomszédja megtámadta, de vereséget szenvedett a háborúban. Szerbiát körülbelül i. sz. 870-ben, bár küldetések Heraclius uralkodása alatt történtek. A következő évtizedekben a dinasztia tagjai örökösödési háborúkat vívtak, és Szerbia bizánci-bulgár versengés tárgyává vált. A dinasztiával kapcsolatos írásos információk a DAI és Časlav herceg halálával (kb. 950), amely után a birodalom darabokra omlott. A bizánciak rövid életű katekpanátumot hoztak létre Rasban, és a katonai kormányzás hamarosan véget ért a
Bulgária bizánci hódítása után, és csak ca. 1018-ban a Sirmium rövid életű témájával, amely azonban nem terjedt ki sokat Raška-ba.