A számítógépes rendszerek összetettek, és gyakran (különösen a szolgáltatásorientált architektúra közelmúltbeli növekedésével) összekapcsolják a különböző szoftvergyártók által potenciálisan szállított több hagyományos rendszert. A komplexitás kezelése érdekében számos SDLC modellt vagy módszertant hoztak létre, mint például a vízesés, a spirális, az agilis szoftverfejlesztés, a gyors prototípusok, az inkrementális és a szinkronizálás és stabilizálás. Az SDLC-t az agilis, az iteratív és a szekvenciális módszertanok spektrumában lehet leírni. Az agilis módszertanok, mint például az XP és a Scrum, a könnyű folyamatokra összpontosítanak, amelyek lehetővé teszik a gyors változások (az SDLC megközelítés mintázatának követése nélkül) a fejlesztés során. Az iteratív módszertanok, mint például a Rational Unified és a dinamikus rendszerek fejlesztési módszerei, a korlátozott projektkör kibővítésére és a többszörös iteratív terméktervezésen történő javításra összpontosítanak.
könnyű folyamatok, amelyek lehetővé teszik a gyors változások elvégzését a fejlesztési ciklus során (nem feltétlenül az SDLC megközelítés mintáját követve);