Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Ábrázolás: Mielőtt a nyomtatás széles körben elterjedt lett volna a 19. században, a Koránt kaligráfusok és másolók kéziratában adták át. A legrégebbi kéziratok a Ḥijāzī-típusú írással íródtak. A hidzsázi stílusú kéziratok mégis megerősítik, hogy a Korán írásos továbbítása korai szakaszban kezdődött. Valószínűleg a kilencedik században az írások vastagabb vonásokkal kezdtek megjelenni, amelyeket hagyományosan Kufic írásoknak neveznek. A kilencedik század végére új írásmódok kezdtek megjelenni a Korán másolataiban, és helyettesítették a korábbi írásmódokat. A korábbi stílus használatának abbahagyásának oka az volt, hogy túl sokáig tartott a gyártás, és a másolatok iránti kereslet nőtt. Ezért a másolók egyszerűbb írásstílusokat választottak. A XI. század elejétől elsősorban a naskh, a muhaqqaq, a rayḥānī és ritkább esetekben a thuluth írásstílusokat használták. A naskh nagyon széles körben volt használatban. Észak-Afrikában és Spanyolországban népszerű volt a maghribī stílus. Különbséget jelent a Bihari írás, amelyet kizárólag Észak-Indiában használtak. A perzsa világban a Nastaʻlīq stílust is ritkán használták. Kezdetben a Koránnak nem volt szóhasználat-jelölése. Úgy tűnik, hogy a ma ismert vokalizációs rendszert a 9. század végére vezették be. Mivel a legtöbb muszlim számára túl drága lett volna a kézirat megvásárlása, a mecsetekben tartották a Korán másolatait, hogy az emberek hozzáférhessenek hozzájuk. Ezek a másolatok gyakran 30 részből vagy juz'-ból álló sorozat formájában készültek. A termelékenység szempontjából a török másolók adják a legjobb példát. Ez a széles körű kereslet, a nyomtatási módszerek népszerűtlensége és esztétikai okok miatt történt.  Kérdés: Hogyan továbbították a Koránt, mielőtt a nyomtatás széles körben elterjedt?
kéziratok