Írj folytatást erre a bekezdésre - Eugene fő oka a nyugati béke vágyának az a növekvő veszély volt, amelyet a törökök keletre jelentettek. A török katonai ambíciók 1711 után újjáéledtek, amikor a Nagy Péter seregét a Pruth folyón (Pruth folyó-hadjárat): 1714 decemberében III. Ahmed szultán erői megtámadták a velenceieket a Moreában. Bécsben világos volt, hogy a törökök támadni akarnak Magyarországra, és megsemmisítik a 1699-es Karlowitz települést. Miután a Porte 1716 áprilisában elutasította a közvetítés ajánlatát, VI. Károly Magyarországra küldte Eugeniust, hogy vezesse viszonylag kis, de professzionális hadseregét. Az összes háború közül ez volt az, amelyben ő gyakorolta a legközvetlenebb irányítást; ez egy olyan háború volt, amelyet Ausztria a legtöbb esetben egyedül vívott és nyert. Eugene 1716 június elején hagyta el Bécset egy 80 000 és 90 000 ember közötti hadsereggel. 1716 augusztusának elején az oszmán törökök, mintegy 200 000 ember a szultán vőlegénye, a nagyvezír Damat Ali Pasha vezetésével Belgrádból vonultak Eugeniusz pozíciója felé, nyugatra a Petrovaradin erődtől, a Duna északi partján. A nagyvezír el akarta foglalni az erődöt, de Eugene nem adott neki esélyt erre. Miután ellenállt a figyelmeztetéseknek, és lemondott a háborús tanácsról, a herceg úgy döntött, hogy azonnal megtámadja
Augusztus 5-én reggel körülbelül 70 000 emberrel. A török jenicsároknak volt némi kezdeti sikere, de a császári lovasság támadását követően Ali Pasha erői összezavarodtak. Bár a császáriak közel 5000 halottat vagy sebesültet vesztettek, a törökök, akik rendetlenségben Belgrádba vonultak vissza, kétszer annyiat vesztettek, beleértve a nagyvezírt is, aki belépett a csatába, és később meghalt a sebei miatt.