Írj folytatást erre a bekezdésre - A Collège de Juilly-n kitűnő pályafutását követően 1792-ben belépett a "Corps des Ponts et Chaussées" -be, és 1794-ben az École Polytechnique alapításakor "főnök" lett. Itt Prony, Lagrange és Monge oktatása alatt magasabb szintű matematikát tanult, de nem hanyagolta el az irodalmat, és Fontanes segítségével lefordította az "Eneid" nagy részét. A versek közül csak a következő sor maradt fenn: Le temps n'épargne pas ce qu'on a fait sans lui. Fayolle matematikusként és költőként elfelejtett, de a zenei irodalomban tett szolgálatai miatt szilárd hírnevet szerzett. Harmóniát tanult Perne-nál, és csellót Barni-nál, de tartózkodott a kompozíciói nyomtatásától; és megelégedett azzal, hogy kiadta a "Les quatre Saisons du Parnasse" (Párizs, 1805<unk>9), egy irodalmi gyűjteményt tizenhat kötetben, 12mo, amelyhez sok cikket írt a zenéről és a zenészekről. A "Dictionnaire historique des Musiciens" életrajzi feljegyzéseinek nagyobb részét is ő szolgáltatta, amelyet Choron és saját neve alatt adtak ki (két kötet). Párizs, 1810<unk>11), melynek Fétis nagy tartozása. 1813-ban megjelentette a Sur les drames lyriques et leur exécution című művét. Összegyűjtött anyagokat a hegedűtörténethez, amelyből azonban csak töredékek jelentek meg a "Notices sur Corelli, Tartini, Gaviniés, Pugnani, et Viotti, extraits d'une histoire du violon" (Párizs, 1810) cím alatt. Napóleon bukása után Fayolle Angliába jött, ahol franciát tanított, és írt a "Harmonicon"-nak. Az 1830-as forradalom előestéjén
Visszatért Párizsba, és folytatta a régi zenekritikus munkáját. Későbbi művei között megemlíthetjük a "Paganini et Bériot" (Párizs, 1830) című füzetet és a zenészekről szóló cikkeket Michaud "Biographie Universelle" kiegészítésében. 1852. december 2-án halt meg a Szent. Perrine, egy menedékház Párizsban.