Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjárás: A 150-200 méteres sáv hosszabb szélén a szélsőséges interferencia <unk> a második nemzeti rádiókongresszus által 1923-ban az amatőröknek kiosztott hivatalos hullámhosszok <unk> arra kényszerítették az amatőröket, hogy egyre rövidebb hullámhosszokra váltsanak; azonban az amatőrökre a 150 méternél hosszabb hullámhosszokra (2 MHz) korlátozott szabályozás vonatkozott. Néhány szerencsés amatőr, akik különleges engedélyt kaptak a kísérleti kommunikációra 150 méternél rövidebb hullámhosszon, 1923-ban több száz hosszú távú kétirányú kapcsolatot teljesítettek 100 méter (3 MHz) -en, beleértve az első transzatlanti kétirányú kapcsolatokat is. 1924-re sok további speciálisan engedélyezett amatőr rutinszerűen transzoceáni kapcsolatot létesített 6000 mérföld (9.600 km) és több távolságra. 1924. szeptember 21-én néhány amatőr Kaliforniában kétirányú kapcsolatot létesített egy új-zélandi amatőrrel. Október 19-én Új-Zélandon és Angliában amatőrök 90 perces kétirányú kapcsolatot kötöttek, majdnem a fél világ körül. Október 10-én a Harmadik Nemzeti Rádiókonferencia három rövidhullámú sávot bocsátott az amerikai amatőrök rendelkezésére 80 méter (3,75 MHz), 40 méter (7 MHz) és 20 méter (14 MHz). Ezeket világszerte elosztották, míg a 10 méteres sávot (28 MHz) a washingtoni nemzetközi rádiótávíró konferencia hozta létre 1927. november 25-én. A 15 méteres sávot (21 MHz) 1952. május 1-jén nyitották meg az amatőrök számára az Egyesült Államokban.  Kérdés: Hány rövidhullámú sávot gyártottak?
három