Írj folytatást erre a bekezdésre - Sadoveanu későbbi támogatása az autoriter II. Karol királynak és korporatista erejének, a Nemzeti Reneszans Frontnak, részt vett a monarchus személyiségkultuszában. 1940-ben a hivatalos lap, a "Revista Fundațiilor Regale" által vitatott dicséretet ajánlott a uralkodónak, ami miatt Carol politikai ellenfele, a pszichológus, Nicolae Mărgineanu úgy ítélte meg, hogy Sadoveanu és munkatársai "botrányosak". A szenátusban megújult mandátuma Carol kedvessége volt, amelyet George Enescu, Lucian Blaga filozófus, Emil Racoviță és Iuliu Hațieganu tudósok és számos más közszereplő is kapott. Ion Antonescu diktatúrája idején Sadoveanu háttérbe szorult, és nem vett részt a politikában. Cioroianu azonban írja, hogy támogatta a Szovjetunió invázióját és Románia együttműködését a tengelyhatalmakkal a keleti fronton, mivel ebben egy esélyt látott arra, hogy visszaszerezze Besszarábiát és Bukovina északi részét (amelyet az 1940-es szovjet megszállás miatt elvesztett).
) 1944 tavaszán, hónapokkal azelőtt, hogy Mihály király puccsával megdöntötte a rezsimet, a titkos román kommunista párt és egyetemi szimpatizánsai felkeresték, hogy írjon alá egy nyílt levelet, amely elítéli Románia náci Németországgal való szövetségét. A kommunista aktivista, Belu Zilber szerint, aki részt vett ebben az akcióban, Sadoveanu, mint társai, Dimitrie Gusti, Simion Stoilow és Horia Hulubei értelmiségiek, megtagadta a dokumentum aláírását. Zilber szerint Sadoweanu azzal indokolta elutasítását, hogy a levelet nem Antonescu-nak, hanem I. Mihály királynak kell címezni. A Păuna-Mică az 1940-es évek azon kevés prózaműveinek egyike, amely az Antonescu rezsim által a román zsidók háborús deportálását említi; a Kaleidoszkóp az 1941-es Iași pogromról is beszél, mint "szégyenünkről", és dicséri azokat, akik ellenezték.