Írj folytatást erre a bekezdésre - A megszálló német erők kezdetben jó fogadtatásban részesültek a polgári lakosság részéről. 1940 júniusa és 1941 júniusa között a szovjet rezsim Lettországban terroruralmat hajtott végre a "szovjetellenes" elemek ellen. Csak Riga városában több ezer férfit, nőt és gyereket tartóztattak le, és a többségüket soha többé nem látták életben. Következésképpen a lakosság nagy része a német megszállást a kisebb rossznak tekintette. Ezenkívül a szovjet rezsim kiterjedt listája a tisztogatásokra aránytalanul sok zsidót tartalmazott olyan szakmákban, amelyeket potenciálisan "szovjetellenesnek" tekintettek - rabbi, értelmiségiek, munkaügyi szervezők és cionista szervezők, liberálisok és szociáldemokraták, valamint városi szakemberek és kereskedők. A deportálások 1941. júniusi hulláma
, amely csak három héttel a német invázió előtt született, körülbelül 5000-6000 lett zsidót küldött szibériai gulagokba, beleértve gyakorlatilag az egész zsidó polgári vezetést. A német invázió idején a Lettországban élő zsidó közösség sokkos és zavartalan állapotban volt; a második világháborúban a náci uralom alá esett sok más zsidó közösséggel ellentétben Lettországban nem volt terv vagy szisztematikus erőfeszítés, hogy figyelmeztesse a lakosságot a nácik egzisztencialista fenyegetéséről.