Írj folytatást erre a bekezdésre - Kufa kormányzója, Ammar ibn Yasir, hírszerzést kapott a perzsa mozgalmakról és a Nahavand-i koncentrációról, és jelentette azokat Omarnak. Bár Ömár kifejezte, hogy Mezopotámia legyen a legkeletibb határ, a perzsa hadsereg Nahavandban való koncentrálódása cselekedni kényszerítette. Most már úgy gondolta, hogy amíg maga Perzsia a szasszánok uralma alatt marad, addig folytatódnak a támadások Mezopotámiára. Hudheifa ibn Al Yamanet nevezték ki Kufa erőinek parancsnokává, és parancsot kaptak, hogy meneteljenek Nahavandba. Abu Musa Busrából menetelt Nahavandba, Nouman ibn Muqarrin pedig Ctesiphonból. Ömár úgy döntött, hogy személyesen elviszi a Medina-ban összpontosított hadsereget Nahavandba, hogy átvegye az általános parancsnokságot. A Majlis al Shura tagjai azonban azt javasolták, hogy Ömár irányítsa a hadjáratot Medina-ból, és kijelöljön egy éleslátó terepppparancsnokot Nahavandra. Umar beleegyezett, és Mugheera ibn Shuba-t nevezte ki a medinában összpontosított erők parancsnokává, Nouman ibn Muqarrin-t pedig főparancsnoknak Nahavandban. A muzulmán hadsereg először Tazarban koncentrált, majd a perzsákat legyőzte a Nahavand-i csatában.
642 decemberében. Nouman meghalt a harcban, és Umar utasításai szerint Hudheifa ibn Al Yaman lett az új főparancsnok. Ezután a muszlimok elfoglalták az egész Hamadan kerületet, csak gyenge ellenállással találkozva.