Kim Hong-il (1898. szeptember 23. - 1980. augusztus 8.) koreai függetlenségi aktivista, a második kínai-japán háború és a koreai háború tábornokának neve, aki később diplomata és politikus lett Dél-Koreában. Észak-Pyonganban született, Kínában és Koreában tanult, és rövid tanári pályafutása volt, mielőtt a születő koreai függetlenségi mozgalommal való kapcsolatai börtönbe kerültek. 1918-ban Kínába menekült száműzetésbe, és 1926 és 1948 között a Kuomintang Nemzeti Forradalmi Hadseregében szolgált, majd az újonnan független Dél-Koreába költözött, hogy csatlakozzon a Koreai Köztársaság Hadseregéhez. A koreai háború első évében a dél-koreai I hadtest parancsnoka volt, majd Tajpejbe küldték Dél-Korea nagyköveteként a Kínai Köztársaságba, amely akkorra
visszavonult Tajvanba. A megbízatása végül kilenc évig tartott. 1960-ban visszatért Dél-Koreába az áprilisi forradalom után, amely véget vetett Syngman Rhee uralmának, és rövid ideig külügyminiszterként szolgált a Park Chung-hee junta alatt. Először 1960-ban és 1963-ban sikertelenül indult a Nemzetgyűlésre, majd 1967-ben megválasztották, és az ellenzéki Új Demokratikus Párt egyik fő alakja lett.