Az ausztrálok Belgiumban töltötték a tél idejét, melynek során főleg védekező akciókat hajtottak végre, mivel különböző pozíciókat tartottak a vonal mentén, de 1918 elején délre, a Somme-völgybe költöztek. A cár Oroszországának 1917 végén bekövetkezett összeomlását követően a németek nagy mennyiségű felszerelést és személyzetet tudtak átvinni a keleti fronton a nyugati frontra, és ezt követően márciusban elindították tavaszi offenzívájukat. A brit harmadik és ötödik hadsereg által tartott szektor déli szárnyain esett a támadás kezdetben sikeresen visszaszorította a szövetségeseket, és március végén, amikor a németek a létfontosságú vasútfőn Amiens körül közelítették meg, az öt ausztrál hadosztályt, amelyek az ausztrál hadtest részeként csoportosultak össze, a Somme-ba helyezték át, hogy segítsék a támadás elfojtását. A 4. hadosztály Dernancourt környékén, az Ancre folyó mentén állást foglalott, és április 5-én jelentős szerepet játszott a második Dernancourt-i csata során történt német támadás elfojtásában, ahol Chris Coulthard-Clark szerző szavaival a 4. hadosztály "a háború során az ausztrálok ellen indított legerősebb támadással szembesült". A 49. zászlóalj, a 45. zászlóalj egy részének támogatásával, késő délután, erős eső közepette vitathatatlan ellentámadást hajtott végre, amely megmentette az ausztrálok helyzetét, akiknek a vonalát egy német ellentámadás áthágta a város nyugati részén lévő vasúti hídon keresztül; ezáltal azonban súlyosan szenvedtek, elvesztve 14 tisztet és 207 másik rangot. A hónap végén részt vettek a második Villers-Bretonneux-i csatában.
, egy Anzac-i támadást indítva, amely sikeresen visszaszerezte a várost, amelyet az előző napon elvesztettek négy német hadosztály támadása után.