Írj folytatást erre a bekezdésre - A vers elsősorban egy száműzött panaszkodása arról, hogy az ország milyen közel került a modernizációhoz (a címet így kell értelmezni: a legtöbb folyó, melyen a cselekmény játszódik albán, de maga az ország "az Elba és a Spree mentén, azaz Közép- és Nyugat-Európa mellett, és annál fájdalmasabb látni, hogy nem éri el a politikai, társadalmi és kulturális érettséget, mivel szerves része annak a kontinensnek és kultúrának, ahonnan ezek az eszmények származnak), ami a narrátor hangját kétségbeesés pontjához vezet, amíg, mintha egy természetes jelenség, hallhatja (vagy inkább megjósolhatja), hogy az emberek felkelnek a fegyverekben, mint amikor a függetlenségért harcoltak, hogy elűzzék a zsarnokot (Zog maga, amennyire a reformista légkört a függetlenség utáni időszakban, és a külföldi érdekek és a jövőben, és a Jugoszláv Király minden hatalmát végső soron meg akarja győzni
, 1939-ben az olaszok által); ez a várakozás, bár még messze van a befejezéstől, lehetővé teszi a költő számára, hogy ugyanazokkal a szavakkal zárja, mint a kezdetben, ugyanabban az állapotban, mégis reményteljes, megfiatalított hangulatban.