Írj folytatást erre a bekezdésre - Október 6-án az első hadsereg katonái szálltak le a "Sumner" szállítóhajóról. Eredetileg a haderőt a kubai beavatkozási hadseregnek nevezték el, de Taft október 15-én átnevezte a kubai békefenntartó hadseregre. Az Egyesült Államok Kongresszusa és Roosevelt 18 000 ember küldését engedélyezte Kubába az expedícióhoz, de a szám Kubában soha nem haladta meg a 425 tisztet és a 6 196 katonát. A csapatok mintegy fele Earl Thomas ezredes 11. lovassági ezredéből, a másik fele pedig a 2. ezredből, az 1. expedíciós brigádból származott. Egy történész beszámolója szerint "a kubai békefenntartó hadsereg erős erkölcsi jelenlétet jelentett a szigeten, hogy a stabilitást és az ideiglenes kormány iránti engedelmességet ösztönözze". A tisztek közül sokan a Fülöp-szigeteki háború veteránjai voltak.
és szigorú fegyelmet gyakoroltak, hogy megakadályozzák a súlyos visszaéléseket. Mivel a lázadók már lerakták a fegyvereiket, az amerikaiak az utak és az előőrsök építésére koncentráltak. A megszállás alatt összesen 92 kilométeres új utakat építettek, és a hadsereg mintegy harminc különböző állomást állított fel a vidéki és városi területeken, beleértve a Guantanamo-öbölöt is. A főhadiszállás Camp Columbia-ban volt, Havanna nyugati részén. A katonai vezetés aggódott, hogy a katonái tífuszban, maláriában és gonorréában fertőződhetnek meg, és a katonák tíz százaléka fertőződött meg egy nemi betegséggel a megszállás alatt.