A számítógépes rendszerek összetettek, és gyakran (különösen a szolgáltatásorientált architektúra közelmúltbeli növekedésével) összekapcsolják a különböző szoftvergyártók által potenciálisan beszállított több hagyományos rendszert. A komplexitás kezelése érdekében számos SDLC modell vagy módszertan jött létre, mint például a vízesés, a spirális, az agilis szoftverfejlesztés, a gyors prototípuskészítés, az inkrementális és a szinkronizálás és stabilizálás. Az SDLC-t az agilis, az iteratív és a szekvenciális módszertanok spektrumában lehet leírni. Az agilis módszertanok, mint például az XP és a Scrum, a könnyű folyamatokra összpontosítanak, amelyek lehetővé teszik a gyors változások (az SDLC megközelítés mintázatának követése nélkül) a fejlesztés során. Az Iter-moduláris módszerek, mint például a Rational Unified és a dinamikus rendszerek fejlesztési módszerei, a korlátozott projektkör kibővítésére és a többszörös iteratív terméktervezésen történő javításra összpontosítanak.
Sorozatos vagy nagy méretű tervezésű előre tervezett (BDUF) modellek