1937-ben az USAAC megparancsolta a Curtiss-nek, hogy hozzáigazítson egy P-36-ot az új folyadékhűtött turbó-töltő Allison V-1710 motorhoz, amely 1150 LE-vel rendelkezik. A Curtiss XP-37 néven kijelölt repülőgép az eredeti Model 75 légkörhálózatot használta, a motor köré a törzs oldalára szerelt radiátorokkal. A pilótafülkéket messze hátra helyezték, hogy helyet biztosítsanak a radiátoroknak és a turbó töltő rendszernek, és a repülőgép egyensúlyának. A repülőgép 1937 áprilisában repülött, elérve a 340 mph (550 km/h) sebességet 20,000 láb (6,100 m). Bár a turbó-töltőgép rendkívül megbízhatatlan volt, és a láthatóság a pilótafülkéből a felszállás és a leszállás során gyakorlatilag nem létezett, az USAAC-t eléggé megzavarta az eredeti Model 75 légkörhálózat, a radiátorok és a turbó-töltőgép
1939-ben