Írj folytatást erre a bekezdésre - A mexikói határháború vagy a határkampány a mexikói forradalom idején az Észak-Amerika Mexikó és az Egyesült Államok határvidékén történt katonai összecsapásokra utal. A háború időtartama az I. világháborút is magában foglalta, amelynek során Németország megpróbálta, hogy Mexikó megtámadja az Egyesült Államokat, és ellenségeskedett az amerikai erőkkel szemben. A Határháború az ötödik és utolsó nagy konfliktus volt az amerikai földön, ahol elődei az amerikai forradalmi háború, az 1812-es háború, a mexikói-amerikai háború (1846-1848) és az amerikai polgárháború voltak. A mexikói forradalom befejezése 1920. december 1-jén az amerikai határ lezárását jelentette. A texasi banditák háborúja a határháború része volt. Az 1910-es mexikói forradalom kezdetétől az Egyesült Államok hadserege erővel állomásozott a határ mentén, és több alkalommal harcolt a mexikói lázadók vagy szövetségiek ellen. A konfliktus csúcspontja 1916-ban volt, amikor a forradalmi Pancho Villa megtámadta az amerikai határvárost, Columbusot, Új-Mexikóban. Válaszul az Egyesült Államok hadserege, John J. Pershing tábornok irányítása alatt expedíciót indított
Észak-Mexikóba, hogy megtalálják és elfogják Villa-t. Bár Villa nem került fogságba, az amerikai hadsereg megtalálta és megtámadta a Villista lázadókat, megölve Villa két főhadnagyát. Maga a forradalmár megszökött, és az amerikai hadsereg 1917 januárjában visszatért az Egyesült Államokba. A határon folytatódott azonban a konfliktus, és az Egyesült Államok számos további, bár kisebb műveletet indított a mexikói területre egészen az amerikai győzelemig az Ambos Nogales-i csata után 1918 augusztusában, ami a végleges határfal létrehozásához vezetett. A konfliktusok nemcsak a villisták és az amerikaiak között zajlottak; a "Maderisták", a "Carrancisták", a "Konstitucionalisták" és a németek is harcba szálltak az amerikai erőkkel ebben az időszakban.