Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  1913 novemberében Tagore megtudta, hogy megnyerte az idei irodalmi Nobel-díjat: a Svéd Akadémia értékelte az idealisztikus és a nyugatiak számára hozzáférhető jellegét egy kis fordított anyagának, amely az 1912-es Gitanjali: Song Offerings-re összpontosított. V. György király lovagi címet adott neki az 1915. évi születésnapi tiszteletben, de Tagore lemondott róla az 1919-es Jallianwala Bagh-i mészárlás után. Tagore lemondott a lovagságról, és egy levélben Lord Chelmsfordnak, az akkori brit indiai alkirálynak címzett levélben ezt írta: "A szerencsétlen emberekre kiszabott büntetések aránytalan szigorúsága és a végrehajtásuk módjai, meggyőződve vagyunk, hogy páratlanok a civilizált kormányok történelmében... Eljött az idő, amikor a tisztelet jelvényei megalázóan megalázják a szégyenünket a megalázás összeegyeztethetetlen kontextusában, és én részemről azt kívánom, hogy minden különleges megkülönböztetéstől megfosztva az országom emberei mellett álljak. 1921-ben Tagore és a mezőgazdasági közgazdász Leonard Elmhirst megalapította a "Rúri Újjáépítés Intézetét", amelyet később Shriniketan néven vagy "Jóléti Lakóhely" néven neveztek át, Surulban, a falu közelében. Tagore ezzel próbálta mérsékelni Gandhi Swaraj tiltakozásait, amelyeket alkalmanként a brit Indiában észlelt mentális és így végül gyarmati hanyatlásért okolott. A világ minden tájáról segítséget kért adományozóktól, hivatalnokoktól és tudósoktól, hogy "a tudás életre keltésével" "szabadítsa a falvakat a tehetetlenség és a tudatlanság láncaitól". Az 1930-as évek elején a környezeti "abnormális kaszttudatosságot" és az érintettséget célozta meg. Ezek ellen előadásokat tartott, dallit hősöket írt a költeményei és drámái számára, és sikeresen kampányolt, hogy megnyissa a Guruvayoor Templomot a dalitták számára.  Kérdés: Mikor mondott le Tagore a lovagságáról?
Az 1919-es Jallianwala Bagh mészárlás után