Egy évvel később, 1975-ben Diokno-t választották a Polgári Szabadságok Szövetségének elnökévé, ezt a pozíciót 1982-ig töltötte be. Később, 1983 márciusában Diokno megalapította a "Kilusan sa Kapangyarihan at Karapatan ng Bayan" (A nép szuverenitása és demokráciája mozgalma) szervezetet, vagy KAAKBAY-t, amely ideológiailag független volt a marxizmushoz hasonló hitektől, de csatlakoztak a marxista és a kapitalista társai is. KAAKBAY befolyásolta a közvéleményt és keményen harcolt a Marcos-kormány ellen erőszakmentes aktivizmussal vagy "nyomáspolitikával". KAAKBAY később a "Plaridel" Papírok" című kiadványán keresztül a nyomáspolitikát a posztdemokrácia fontos alapelvének emelte. A The "Plaridel" Papers 1984 augusztusi kiadása népszerűsítette a nyomáspolitika fogalmát, és olyan politikai rendszert vezetett be, amely magában foglalja az "utcai parlamentet" egy "népi demokrácia" felépítésében. A KAAKBAY a Justice for Aquino, Justice for All (JAJA) koalíció egyik fő tagszervezete is volt, amelyet Diokno alapított 1983. augusztus 25-én, az Aquino-i igazságosságot követő koalíciót követően.
"Ninoy" Aquino meggyilkolása, amiért visszatért az országba, hogy szembenézzen Marcossal. A JAJA volt az első egységes front Marcos ellen, de nem tartott sokáig. A KAAKBAY volt a fő koalíció, amely megakadályozta a többi szélsőséges csoportot a JAJA elhagyásában. Sajnos a JAJA-t később a demokrácia helyreállítására irányuló szervezetek főleg baloldali koalíciója (CORD) váltotta fel 1984 közepén, melynek tagjai majdnem azonosak voltak. A CORD létrehozása előtt sok volt JAJA tag, akik nem értettek egyet a kommunistákkal, egy sokkal szélesebb szövetséget is szervezett, a Kongreso ng Mamamayang Pilipino (KOMPIL) vagy a Fülöp-szigeteki Nép Kongresszusa néven, és főként Diokno vezette.