Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átmenet: Einstein (1907a) javasolt egy módszert az átlagos Doppler-hatás feltárására, mint az idődilatáció közvetlen következménye. És valójában ezt a hatást Herbert E. Ives és G. R. Stilwell mérte 1938-ban (Ives-Stilwell kísérlet). És Lewis és Tolman (1909) leírta az idődilatáció kölcsönösségét két fényórával, A és B segítségével, amelyek bizonyos relatív sebességgel utaznak egymáshoz. Az órák két sík tükörből állnak, amelyek párhuzamosak egymással és a mozgásvonalával. A tükrök között fényjel ugrik, és az A-val azonos referenciakeretben álló megfigyelő számára az A óra periódusa a tükrök közötti távolság, osztva a fény sebességével. De ha a megfigyelő megnézi a B órát, látja, hogy az óra belsejében a jel hosszabb, szögletes utat mutat, így a B óra lassabb, mint az A óra. Azonban a megfigyelő számára, aki B mellett mozog, a helyzet teljesen fordítva van: a B óra gyorsabb, és az A lassabb. Lorentz (1910<unk>1912) is megvitatta az idődilatáció kölcsönösségét, és elemezte az óra "paradoxonját", amely nyilvánvalóan az idődilatáció kölcsönösségének következménye. Lorentz kimutatta, hogy nincs paradoxon, ha figyelembe vesszük, hogy az egyik rendszerben csak egy órát használnak, míg a másik rendszerben két óra szükséges, és az egyidejűség relativitását teljes mértékben figyelembe veszik.  Kérdés: Mi az az óra B az óra A-hoz képest?
lassabban