1293-ben a mongol Yuan dinasztia inváziót indított Javára. A Yuan 1000 hajót és 20 000-30 000 katonát küldött, de végül meglepetéses támadással legyőzték a földön, és a sereget arra kényszerítették, hogy visszavonuljon a partra. A partvidéken a javai roncshajók már megtámadták a mongol hajókat. Miután az összes csapat felszállt a hajókra a parton, a Yuan hadsereg harcba szállt a javai flotta ellen. Miután elutasították, visszamentek Quanzhou-ba. A Gunung Butak-i felirat 1294-ben megemlíti, hogy a tengerészeti parancsnok, Aria Adikara megakadályozta a mongol inváziót, és sikeresen legyőzte azt, mielőtt Jávára szállt volna. Bár csak kevés információval rendelkeztek, a régión áthaladó utazók, mint például Ibn Battuta és Odoric of Pordenone, megjegyezték, hogy Jávát többször is megtámadták a mongolok, de mindig kudarcot vallottak. A sikertelen inváziók után a Majapahit birodalom gyorsan nőtt, és a 14-15-ik században domináns tengerészeti hatalommá vált. Az ágyúk használata a
A mongolok inváziója Javába, a cetbang ágyúk kiépítéséhez vezetett a Majapahit flotta által az 1300-as években, és a későbbi közel egyetemes használatát a forgó ágyú és ágyúk a Nusantara szigetcsoportban. A Majapahit flotta fő hadihajója a jong volt. A jongok nagy szállítóhajók voltak, amelyek 500-800 tonna rakományt és 200-1000 embert tudtak szállítani, 70-180 méter hosszúak voltak. A Majapahit által kirendelt jongok pontos száma ismeretlen, de a legnagyobb számú expedícióban alkalmazott jong körülbelül 400 jong, amikor Majapahit megtámadta Pasai-t 1350-ben. Ebben a korszakban, még a 17. században is, a nusantarai tengerészgyalogosok harcoltak a "Balai" nevű hajóik platformján, és fedélzeti akciókat végeztek. A Majapahit haditengerészet a cetbang nevű hátsó töltésű ágyút használta az ilyen típusú harcok ellen, szórványos lövésekkel az ellenséges személyzet ellen.