A gyűrűs részecskék szinte teljes egészében vízi jégből állnak, sziklás anyag nyomában. Még mindig nincs konszenzus a kialakulási mechanizmusaikról. Bár az elméleti modellek azt jelezték, hogy a gyűrűk valószínűleg a Naprendszer történelmének elején alakultak ki, a Cassini új adatai azt sugallják, hogy viszonylag későn alakultak ki. Bár a gyűrűk visszaveredése növeli a Szaturnusz fényességét, a Földről nem láthatók segítség nélkül. 1610-ben, egy évvel azután, hogy Galileo Galilei teleszkópot fordított a Naprendszer bármely bolygójára, ő volt az első, aki a Szaturnusz gyűrűit megfigyelte, bár nem tudta eléggé felismerni őket, hogy észleljék őket a Szaturnusz körül keringő térben.
mikrométerből méterbe