Írj folytatást erre a bekezdésre - Africa Vetus ("Öreg Afrika"), a föníciai Karthago szárazföldi területe (amely nagyjából megfelel a mai északkeleti Tunéziának), a harmadik pun háború végén a Karthago végső veresége és pusztulása után a rómaiak kezébe került
(146 BC). A talaj termékenysége a rómaiak körében közismert volt, sokkal nagyobb, mint ma. A tartomány népes volt (k. 1,5 millió lakos, nagyjából ugyanannyi, mint a kortárs Nagy-Britannia) és az i.e. 50-ben a Róma városának gabonaellátásának legfontosabb forrása volt. Azt mondták, hogy Afrika az év nyolc hónapjában táplálta a római lakosságot, míg Egyiptom a fennmaradó négy hónapban biztosította az ellátást. A tartomány hatalmas birtokok ("latifundia") földje volt, amelyek távollétes földbirtokosok tulajdonában voltak. Plinius idősebb elmondja, hogy Néron császár idejében (54-68-ban uralkodott) a tartomány összes szántóföldjének fele mindössze hat római szenátor tulajdonában volt. Az i. e. 45-ig Afrika északnyugati része két berber római műholdállamként volt szervezve: Numidia (Tripolitania, Nyugat-Tunézia/Kelet-Algéria) és Mauretania (Közép-Nyugat-Algéria és Marokkó).