1939 szeptember 1-jén a náci hadsereg megtámadta Lengyelországot. Szeptember 17-én a Vörös Hadsereg is megszállta. Lengyelország megszűnt létezni, a büntetőjogi törvényeivel együtt. A náci megszállás
nagyon durva volt a lengyel társadalom számára, és minden zsidó tagját gettókba zárták. Később, amikor a Die Endlösung politikát végrehajtották, a zsidó népnek nyújtott bármilyen segítséget megkorbácsoltak, nagyjából halálra. A háború idején a "nullum crimen sine lege" szabály nem működött. A háború után Lengyelország kommunista állam lett, totalitárius rendszerrel. Bár az új kormány fenntartotta az 1932-es büntető törvénykönyvet, ez nem akadályozta meg a politikai ellenségek börtönbe vetését. Az 1940-es évek végén és az 1950-es évek elején kiadott különleges nemzetbiztonsági törvények lehetővé tették a kommunista bírák számára, hogy igazságos tárgyalás nélkül sok embert halálra ítéljenek. Sok ember tűnt el. Az 1956-os olvadás után, amelyet gyakran lengyel októbernek neveznek, ez a helyzet megváltozni kezdett.