Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjáró: Borobudur évszázadokon át rejtőzött a vulkáni hamu és a dzsungelben termő növények rétegei alatt. A tények, amelyek a elhagyás mögött állnak, rejtélyek maradnak. Nem ismert, hogy mikor szűnt meg az emlékmű aktív használata és a buddhista zarándoklás. Valamikor 928 és 1006 között Mpu Sindok király a Medang királyság fővárosát Kelet-Jávai régióba helyezte el egy sor vulkáni kitörés után; nem biztos, hogy ez befolyásolta-e az elhagyást, de számos forrás ezt a legvalószínűbb elhagyási időszakként említi. Az emlékműről csak c. 1365, Mpu Prapanca Nagarakretagama-jában, amely a Majapahit korszakban íródott, és megemlíti a "viharát Budurban". Soekmono (1976) említi azt a közhiedelmet is, hogy a templomok akkor szétoszlottak, amikor a lakosság az iszlámra tért a 15. században. Az emlékmű nem feledkezett el teljesen, bár a népi történetek fokozatosan áthelyeztek a múltbeli dicsőségétől a balszerencsével és nyomorúsággal kapcsolatos babonás hiedelmekre. Két régi javai krónika (babad) a 18. századtól említ olyan eseteket, amikor a monumentummal kapcsolatban szerencsétlenség történt. A Babad Tanah Jawi (vagy a Java története) szerint az emlékmű végzetes tényező volt Mas Dana számára, aki 1709-ben fellázadt Pakubuwono I. ellen, Mataram királyával szemben. Megemlítették, hogy a "Redi Borobudur" dombot ostromolták, és a lázadók legyőződtek, és a király halálra ítélte őket. A Babad Mataramban (vagy a Mataram Királyság történetében) az emlékmű a Monconagoro herceg szerencsétlenségével volt összefüggésben, aki 1757-ben a Jogyakarta szultánság koronahercege volt. Annak ellenére, hogy az emlékmű meglátogatása tabu volt, "elvitte azt, ami a ketrecbe fogott lovagként van írva (a lyukas sztupák egyikében lévő szobor)". Amikor visszatért a palotájába, megbetegedett, és egy nappal később meghalt.  Kérdés: mi történt Monconagoro herceggel, miután visszatért a palotájába?
Megbetegedett és meghalt.