Wilson úgy gondolta, hogy az ír behívás további 150,000 embert nyer, és segít a politikai elégedetlenségek összegyűjtésében. Januárban még Lloyd George is ellenezte, attól tartva, hogy bajokat okoz Írországban, és gyengíti John Redmond pártjának pozícióját (az aggodalmak megosztották a dublini vezetést), és az ír amerikai és ír ausztrál közvéleményre gyakorolt hatás miatt. A német "Michael" offenzíva alatt
Lloyd George meggondolta magát, és Milner támogatásával, de az RIC vezetőjének fenntartásai ellenére, a háborús kabinetben (március 25-én) bejelentette, hogy a katonai szolgálatot Írországra is kiterjesztik, részben azért, hogy megnyugtassa a brit szakszervezeteket a katonai szolgálat brit hadiiparra történő kiterjesztésével kapcsolatban. Amikor bejelentette az intézkedést az alsóházban (április 9-én), bejelentette, hogy Írországban is bevezetik az önkormányzatot, bár Wilson meg volt győződve arról, hogy a déli nacionalisták soha nem fogadják el, ha Ulster megkapja a Lloyd George által ígért "biztonsági intézkedéseket". Az ír katonai szolgálatot soha nem vezették be, de a fenyegetés galvanizálta az ír politikát, és 1918 decemberében a Sinn Féin győzelméhez vezetett.