A New York-i Fellebbviteli Bíróság a törvény hatályáról szóló egyetlen véleményében korlátozta a törvény hatályát, és megdöntötte a terrorizmus vádját, ahol az alapjául szolgáló meghatározott bűncselekmény egy gyilkosság volt, amelyet két banda közötti versengés részeként követtek el. Miután megjegyezte, hogy a terrorizmusellenes törvényt a 9/11 után hozták létre, és hogy a törvényhozás megállapításai hat másik terrorista esetet is említettek, amelyek szükségessé tették a törvényt: az Oklahoma City-i robbantást,
A bíróság úgy találta, hogy a bűnözői csoportok által elkövetett erőszak nem tartozik a törvény célzott hatálya alá. Ha széles körű meghatározást alkalmaznánk a "polgári lakosság megfélemlítésének vagy kényszerítésének szándékára", akkor a nép "terrorizmus" kísértetére hivatkozhatna minden alkalommal, amikor egy Vér egy Crip-et támad, vagy egy szervezett bűnözési család egy rivális szindikátus katonájának meggyilkolását szervezzi. A terrorizmus fogalmának azonban egyedi jelentése van, és annak következményei jelentéktelenné válhatnak, ha a terminológiát olyan helyzetekben szabadon alkalmazzák, amelyek nem felelnek meg a kollektív felfogásunknak arról, hogy mi minősül terrorcselekménynek. Habár a bandaerőszak nem tartozik a törvény hatálya alá, ahhoz, hogy egy bűncselekmény terrorcselekménynek minősüljön, nem szükséges, hogy széles körben elterjedt legyen. Az 1994-es Brooklyn-i híd elleni támadás, amely egy halottat és három sebesültet eredményezett, terrorista támadásként szerepel a terrorizmusellenes törvény törvényhozási megállapításaiban. 2012-ben egy elsőfokú bíróság megerősítette egy terrorizmus vádiratát egy vádlott ellen, akit azzal vádoltak, hogy a vallási szolgálatokban résztvevők lelőésére és legalább egy gránát felrobbantására szándékozott egy zsinagógában; a vádlott később bűnösnek vallotta magát. És 2019-ben James Jackson bűnösnek vallotta magát elsőfokú gyilkosságban, terrorista bűncselekményként, Timothy Caughman 2017-es meggyilkolásáért, egy faji háború elindításának kísérletében.