Néhány év után újra beindult a katonai pályafutása, és 1805-ben már tábornok volt. 1806-tól 1807-ig részt vett a Franciaország elleni keleti porosz hadjáratokban, majd 1810-ben Törökország egy részén. 1806-ban kísérte apját, Eugen-t, aki a porosz tartalék parancsnoka volt. Bennigsen orosz tábornok személyzetéhez csatlakozott. 1812-ben hadosztályparancsnok volt a II. hadtest 4. hadosztályában Barclay de Tolly parancsnoksága alatt. Az oroszországi francia invázió idején harcolt a Borodino és Krasnoji csatákban. A Hatodik Koalíció háborújában öt nagy csatában harcolt. A csata
Lutzen, Eugen hadtestje erősen harcolt és sok veszteséget szenvedett, falvakat visszafoglalva a franciáktól. A Bautzen csatában Eugen emberei, mint az orosz hátsó testőrség, lelassították a francia előretörést a dombokon és egy falu mögött lévő pozíciók védelmével. A franciák lassú előretörése felháborította Napóleont, aki személyesen vette át az előretörő parancsnokságát, de nem tett többet. A drezdeni csatában a számban erősen felülmúlta Eugen egy napig visszatartotta a francia tábornok, Vandamme erőit, mielőtt visszavonult. Kulm csatájában Eugen több mint 3000 veszteséget szenvedett a Vandamme elleni győzelmes visszavágásban. A leipzig-i csatában Eugénus tüzérségének nagy részét a franciák elpusztították. Ennek ellenére, és annak ellenére, hogy néhány héttel korábban veszteségeket szenvedtek Kulmban, Eugen gyalogsága hősies és kitartó ellenállást tanúsított. A seregének kétharmada és az összes ezredparancsnoka veszteséges lett.