A 9. páncélos hadosztály 1944 szeptemberében szállt le Normandia-ban, és először 1944. október 23-án ment a vonalba, őrjáratot végezve egy csendes területen a luxemburgi-német határ mentén. Amikor a németek 1944. december 16-án megkezdték téli offenzívájukat, a 9. hadsereg, valódi harci tapasztalat nélkül, hirtelen súlyos harcokba keveredett. A Divízió legsúlyosabb akcióját St. Vith, Echternach és Bastogne-ban látta, egységei széles körben elkülönült területeken harcoltak. A Bastogne-i állomása elég sokáig visszatartotta a németeket, hogy a 101. Légierőszak meg tudja ásni a város védelmét. 1945 januárjában egy pihenőidő után a hadosztály felkészült a Roer folyó átkelésére. A támadás 1945. február 28-án indult, és a 9. hadsereg átkelt a Roer folyón Rheinbachba, és járőröket küldött Remagenbe. 1945. március 7-én a 9. páncélos hadosztály tagjai felfedezték, hogy a Ludendorff-híd még mindig áll. Amikor a német romboló bombák nem tudták lebontani a hidat, átmentek rajta, leszerelték és eltávolították a megmaradt bombákat, amelyek bármikor felrobbanhattak volna. A hadosztály kihasználta a hídfejet, délre és keletre haladva a Lahn folyón keresztül Limburg felé, ahol szövetséges foglyok ezreit szabadították ki a Stalag XIIA-ból. A hadosztály továbbhajtott Frankfurtba, majd a Ruhr-zseb lezárásában segített. Áprilisban keletre folytatta, körülvett Leipziget és biztosította a vonalát a Mulde folyó mentén. A hadosztály délre, Csehszlovákiába költözött, amikor az európai háború 1945. május 9-én véget ért. A 9. páncélozott hadosztály CCB/9 AIB minden egységét elnyerték az Elnöki Egység kitüntetést a
A Ludendorff-híd a Remagen-i csata alatt a II. világháborúban.