1939 április 7-én, Benito Mussolini vezette Olaszország, miután hosszú ideig érdekelt és átfogó befolyási szférát gyakorolt a háború közötti időszakban, megszállta Albániát.
- Igen. Az olasz fasiszta rezsim tagjai, mint például Galeazzo Ciano gróf, az albán irredentizmust követték azzal a nézettel, hogy az olaszok támogatását az albánok körében szerezte meg, miközben egybeesett az olasz háborús célokkal, a balkáni hódítással. A katolikus albánok többsége üdvözölte az olasz megszállókat, akiket vallási társuknak tekintettek. Az olasz hatóságok az északi törzsi főnököket összességében politikai szempontból jelentéktelennek tartották, és lehetővé tették számukra, hogy szabadon irányítsák ügyüket, ami károsította a feltörekvő albán nacionalizmust, mivel meghiúsította Zog kísérleteit a helyi lojalitások állami lojalitásokkal való kicserélésére. A Koszovó albánhoz történő olasz annektálását mindkét terület albánjai népszavazásnak tekintették. Az újonnan megszerzett területeken a nem albánoknak albán iskolákban kellett tanulniuk, amelyek a nacionalizmust a fasizmus mellett tanították, és arra kényszerítették őket, hogy neveik és vezetéknevük albán formáját vegyék fel. A földbirtokos elit tagjai, a kommunizmus ellenálló liberális nacionalisták a társadalom más ágaival együtt létrehozták a Balli Kombëtar szervezetet és az olaszok által vezetett kollaborációs kormányt, amelyek mind nacionalistákként a Nagy Albánia megőrzésére törekedtek. Míg az olaszok egyre nagyobb aggodalmukat fejezték ki, hogy nekik adják a hatalmat. Idővel az olasz megszállás nem tetszett az albán népesség olyan rétegeinek, mint az értelmiség, a diákok, más szakmai osztályok és a városlakók, amelyek tovább generálták a Zog évek alatt előidézett új albán nacionalizmust.