Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A pszichológus, Albert Bandura úgy definiálta az önhatékonyságot, mint az a hit, hogy valaki képes sikeresnek lenni bizonyos helyzetekben vagy elvégezni egy feladatot. Az önhatékonyság érzése nagy szerepet játszhat abban, hogyan közelíti meg a célokat, feladatokat és kihívásokat. Az önhatékonyság elmélete áll Bandura társadalmi kognitív elméletének középpontjában, amely hangsúlyozza a megfigyelésen alapuló tanulás és a társadalmi tapasztalat szerepét a személyiség fejlődésében. A társadalmi kognitív elmélet fő fogalma az, hogy az egyén cselekedeteit és reakcióit, beleértve a társadalmi viselkedést és a kognitív folyamatokat, szinte minden helyzetben befolyásolják azok a cselekedetek, amelyeket az egyén másokban megfigyelt. Mivel az önhatékonyság a külső tapasztalatokból és az önérzékelésből fejlődik ki, és befolyásolja számos esemény kimenetelét, a társadalmi kognitív elmélet fontos aspektusa. Az önhatékonyság a külső társadalmi tényezők személyes felfogását jelenti. Bandura elmélete szerint a magas önhatékonyságú emberek - vagyis azok, akik hiszik, hogy jól teljesíthetnek - nagyobb valószínűséggel tekintik a nehéz feladatokat olyan dolgoknak, amelyeket el kell birtokolni, nem pedig olyan dolgoknak, amelyeket el kell kerülni.  Kérdés: Mi befolyásolja egy személy cselekedeteit a társadalmi kognitív elmélet szerint?
a tettek, amelyeket az egyén másokban megfigyelt