Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjáró: A felmérés 1946-ban kezdődött, és az építés 1971-ben kezdődött. 1982 augusztusára kevesebb, mint 700 méternyi alagutat kellett kiásni. A két fél között az első érintkezés 1983-ban volt. A Tsugaru-szorosnak keleti és nyugati nyakát, mindkettő körülbelül 20 km (12 mérföld) átmérőjű. Az 1946-ban elvégzett kezdeti felmérések azt mutatták, hogy a keleti nyak 200 méter (656 láb) mély volt vulkáni geológiával. A nyugati nyak legmagasabb mélysége 140 méter (459 láb) volt, és geológiája többnyire a neogén időszak üledékköveiből állt. Az alagút tenger alatti részének geológiája a neogén időszakból származó vulkáni sziklákból, piroklásztikus sziklákból és üledéksziklákból áll. A terület majdnem függőleges szinklinázzá van hajtva, ami azt jelenti, hogy a legfiatalabb kőzet a szoros közepén van, és utoljára találkozott. Nagyjából harmadra osztva, a Honshū oldala vulkáni sziklákból (andesit, bazalt stb.) áll; a Hokkaido oldala üledékkövekből áll (terciáris időszak tuff, sárkő stb.); és a középső rész Kuromatsunai rétegekből áll (terciáris időszak homokszerű sárkő). Az első geológiai vizsgálatok 1946 és 1963 között zajlottak le, amelyek során a tengerfenéken fúrásokat, hangfelméréseket, tengeralattjáró fúrásokat, mini tengeralattjáróval végzett megfigyeléseket, valamint szeizmikus és mágneses felméréseket végeztek. A jobb megértés érdekében vízszintes kísérleti fúrást végeztek a szolgáltató és a fő alagutak mentén. Az alagút egyidejűleg épült az északi és a déli végén. A szárazföldi részeket hagyományos hegy alagút-technikákkal, egyetlen fő alagúttal dolgozták ki. A 23,3 kilométeres tengeralatti részben azonban három, egymást követő átmérővel növekvő lyukat ástak ki: egy kezdeti kísérleti alagutat, egy szolgáltató alagutat és végül a fő alagutat. A szolgáltató alagút rendszeresen kapcsolódott a fő...  Kérdés: Melyik szikla látható a nyugati sarkon a végén?
legfiatalabb szikla