A lengyel romantizmus irodalma két különálló időszakra oszlik, mindkettőt lázadások határozzák meg: az első 1820-1830 körül, az 1830-as novemberi felkeléssel végződik; és a második 1830 és 1864 között, a lengyel pozitivizmus születésével. Az első időszakban a lengyel romantikusokat erősen befolyásolták más európai romantikusok <unk> Művészetükben szerepelt az érzelmiesség és a képzelet, a folklór, a vidéki élet, valamint a függetlenség eszméinek terjesztése. Az időszak leghíresebb írói: Adam Mickiewicz, Seweryn Goszczyński, Tomasz Zan és Maurycy Mochnacki. A második időszakban (a
Január-felkelés), sok lengyel romantikus külföldön dolgozott, gyakran a megszálló hatalom száműzte a lengyel földről. Munkájukat a szabadság eszméje és az országuk elvesztett szuverenitásának visszaszerzéséért folytatott küzdelem uralta. A miszticizmus elemei egyre inkább kiemelkedtek. Ebben az időszakban alakult ki a "poeta-wieszcz" (a nemzet bárdja) ötlete is. A "wieszcz" az elnyomott nép szellemi vezetőjeként működött. A romanticizmus vezető költői közül a legjelentősebb, mindkét időszakban elismert költő Adam Mickiewicz volt. Két másik nemzeti költő: Juliusz Słowacki és Zygmunt Krasiński. A romántikus időszak lengyel írói és költői: