Az 1940-es évek folyamán a kezelés elsősorban testmozgásból, masszázsból és húzásból állt. A gerinc és a végtagok ízületeinek manipulációs eljárásait az 1950-es évek elején kezdték gyakorolni, különösen a brit Commonwealth országokban. Körülbelül abban az időben, amikor a gyermekbénulás elleni vakcinákat fejlesztették ki, a fizikoterapeuták normális eseményekké váltak az egész Észak-Amerikában és Európában lévő kórházakban. Az 1950-es évek végén a fizikoterapeuták a kórházi alapú gyakorlaton túl a kórházi ortopédiai klinikákra, köziskolákra, főiskolákra / egyetemek egészségügyi központjaira, geriatrikus környezetekre (képzett ápoló létesítményekre), rehabilitációs központokra és orvosi központokra kezdtek el mozogni.
a manuális terápia előmozdítása világszerte