Írj folytatást erre a bekezdésre - Júliusban Seryugin a 160. lőhadiszállás parancsnokává nevezték ki, amely a Voronezh fronton a 6. hadsereg részeként kiemelkedett a Voronezh-i csatában
- Igen. Ezt követően a 160. a Voronezh részeként harcolt, és decembertől a délnyugati frontokon, aktívan részt vett a Kis Szaturnusz hadműveletben. 1943. február 18-án megsebesült, miközben felderítésre indult a 179,6 magasság környékén, és kórházba került kezelésre, helyettes divíziós parancsnoka, Aleksei Baksov ezredes váltotta fel. Szeryugin április 9-én vette át a hadosztály parancsnokságát, és a 160. április 19-én a 89. gárdista lövészdivíziónak alakult át. Vezette a Donbasz stratégiai offenzíváját, a Dnepr-i csatát, a Nikopol-Krivoi Rog offenzívát, a Bereznegovatoye-Snigirevka offenzívát és az Odessa-offenzívát. Szeryugint 1943. szeptember 1-jén tábornoknaggyá nevezték ki. 1944. június 2. és július 5. között Szeryugin ideiglenesen a 49. lőőerőt irányította a II. ukrán front 53. hadseregének második szakaszában, Gury Terentjev tábornok tábornok kórházi kezelése alatt. Miután az utóbbi visszatért, Szeryugin a 89. Gárdás hadsereg parancsnokságát vette át, amely az 5. Csattanás Hadsereg részeként harcolt a második Jassy<unk>Kishinev támadásban. Úgy értékelték, hogy "ügyesen vezette a divíziós egységeket" a Kishinev szektorban a tengely védelmének áttörésében és a tankok elleni ellentámadások visszaverésében. Seryugin úgy jellemezte, hogy "energetikusan és kompetensen" cselekszik, annak ellenére, hogy a tengely tankjainak jelenléte a hadosztály hátsó részében volt.