Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A megszervezett házasságok régóta a normák közé tartoznak az indiai társadalomban. Még ma is az indiaiak többségének a házasságait a szülei és más tiszteletre méltó családtagjai tervezik. A múltban a házasság korában fiatalok voltak. Az indiai 2011-es népszámlálás szerint az indiai nők átlagos házasságkötési korhatára 21 évre emelkedett. 2009-ben a nők mintegy 7%-a 18 éves kor előtt házasodott meg. A legtöbb házasságban a menyasszony családja hozományt biztosít a vőlegénynek. Hagyományosan a hozományt a nő részének tekintették a családi vagyonból, mivel a lánynak nem volt joga joga a születési családi ingatlanra. Általában tartalmazott hordozható értéktárgyakat is, mint például ékszereket és háztartási cikkeket, amelyeket a menyasszony egész életében irányíthatott. Történelmileg a legtöbb családban a családi birtokok öröklése a férfi vonalon ment tovább. 1956 óta az indiai törvények a férfiakat és a nőket egyenlőnek tekintik az öröklésben, törvényes végrendelet nélkül. Az indiaiak egyre többször használják a törvényes végrendeletet az örökléshez és a vagyonörökléshez, és 2004-re mintegy 20 százalékuk használta a törvényes végrendeletet. Indiában a válási arány alacsony - 1% az Egyesült Államokban körülbelül 40% -kal összehasonlítva. Ezek a statisztikák azonban nem tükrözik a teljes képet. Hiányzik a tudományos felmérés vagy tanulmány az indiai házasságokról, ahol mind a férj, mind a feleség kilátásait mélységesen megvizsgálják. A mintafelmérések azt mutatják, hogy a házasságokkal kapcsolatos problémák Indiában hasonlóak a világ más részein megfigyelt tendenciákhoz. Indiában egyre több a válás. A városi válások aránya sokkal magasabb. Indiában a válások mintegy 80 százalékát a nők kezdeményezik.  Kérdés: Az indiaiak hány százaléka használta a törvényes végrendeletet 2004-ben?
20 százalék