Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A szövetséges katonák japán testrészeket gyűjtöttek. A japán testrészek gyűjtése a háború elején kezdődött, ami 1942 szeptemberében egy olyan fegyelmi intézkedés meghozatalát indította, amely az ilyen emléktárgyak gyűjtését tiltotta. Harrison arra a következtetésre jut, hogy mivel ez volt az első igazi lehetőség, hogy ilyen tárgyakat vegyenek el (a Guadalcanal-i csata), "nyilvánvalóan a testrészek gyűjtése olyan nagyságrendben kezdődött, hogy a katonai hatóságok azonnal aggódjanak, amint az első élő vagy halott japán testeket találták". Amikor a japán maradványokat a háború után hazaszállították a Mariana-szigetekről, körülbelül 60 százalékuk hiányzott a koponyájukból. 1944. június 13-i memorandumában az Egyesült Államok hadseregének bíró főtanácsadója, Myron C. Cramer őrnagy tábornok azt állította, hogy "az ilyen szörnyű és brutális politika" mind "ellenszenzív minden civilizált ember érzékenységéhez", mind pedig a Genfi Egyezmény megsértése a sebesültek és betegek állapotának javítására a hadseregekben a terepen, amely kimondta: "Minden csatatározás után a csatatér elfoglalója intézkedéseket tesz a sebesültek és halottak keresésére, és megvédi őket a Cramer azt javasolta, hogy terjesszenek el minden parancsnoknak egy irányelvet, amely megtiltja az ellenség testrészeinek helytelen használatát. Ezek a gyakorlatok emellett megsértik a szárazföldi hadviselés íratlan szokásos szabályait, és halálbüntetéshez vezethetnek. Az amerikai haditengerészet JAG-ja egy héttel később megismételte ezt a véleményt, és hozzátette, hogy "az a szörnyű magatartás, amelyért egyes amerikai személyzet bűnös volt, a japánok megtorlásához vezethet, ami a nemzetközi jog alapján indokolt lenne".  Kérdés: Melyik csoport állíthat bosszút a holttestekkel való bánásmód miatt?
Japán