Összefoglalja a cikket:  A minap Bristol kikötőjében jártam, és láttam, hogy több ezer autó áll sorban a mólón, és... dupla felvételt készítettem. Ott voltak: ragyogó új járművek sor sorával, mint a Dinky játékok a napfényben; és hirtelen rájöttem, hogy nem érkeznek ebbe az országba. Ezek a kocsik nem csak Franciaországból, Németországból vagy Japánból érkeztek. A saját tengerentúli útjukon voltak. Brit kocsik voltak, az isten szerelmére. Példák voltak a brit gyártás, tervezés és mérnökségre, és hajókra voltak rakodva, hogy elvigyék őket más európai országokba, Afrikába és Ázsiába. És elgondolkodtam az ország gazdasági történelmének egyik leglenyűgözőbb fordulatáról. Menj le a videóra. Nagy-Britannia tavaly több mint 1,5 millió autót gyártott - a legtöbbet 2007 óta - és készen állunk arra, hogy megelőzzük Franciaországot és Európa második legnagyobb autógyártó hatalmává váljunk. A West Midlands-ben - és az ország egész területén - most szó szerint több ezer vállalkozás van, nagy és kis, amelyek autóipari innovációval és ellátással foglalkoznak; és volt idő, amikor senki sem hitte volna, hogy ez lehetséges. Emlékszem az 1970-es évekre. Talán te is emlékszel arra a szőrös évtizedre. A zene kiváló volt, az étel közönséges, és a brit ipar térden állt. Emlékszem, amikor a gépjárműgyártásunk a "gyűlésvezetők" és a "üzleti igazgatók" kezében volt, és amikor a férfi, aki a British Leylandet vezette, akkoriban a legnagyobb autógyárunkat, nyilvánvalóan kommunista szakszervezeti tisztviselő volt, akit Red Robbónak hívtak. Gyerekkoromban félek elmondani, hogy a brit autók nemzetközi gúnynak voltak kitéve. Olaj szivárgott belőlük, és általában olyan gondatlan pontatlansággal voltak összeállítva, hogy megbízhatatlanságuk hírnevét szerezték, amit évtizedekbe telt megszabadulni. A citromok egymás után gördültek le a gyártósorunkról, a csúcspontjuk pedig a nevetséges rozsdás-csésze volt, amit Austin Allegro-nak hívtak, és volt egy oka a...
Boris Johnson gyűlési kiáltást ad ki, hogy legyőzze Ed Milibandot a "Battle For Britain" -ben London polgármestere figyelmeztetett, hogy a jövő havi munkáspárti győzelem "őrültség" lenne. Azt mondja, a konzervatívoknak öt évre van szükségük ahhoz, hogy "a gazdasági fellendülést megteremtsék".