A második világháború kitörésekor, 1939 szeptemberében Lengyelországot megszállta Németország és a náci német megszállás
kezdődött. 1939. szeptember 6-8.-án az "Einsatzgruppe II" belépett a városba, hogy különböző bűncselekményeket kövessen el lengyelek ellen. A lengyel szervezetek, irodák és házak tömeges átkutatásai, valamint a három németellenes sziléziai felkelés (1919-1921) papjainak, tanárainak, értelmiségének és harcosának tömeges letartóztatásai zajlottak. A zsinagógát felgyújtották, míg a német kisebbség lelkesen üdvözölte a megszálló náci erőket. Már 1939 szeptemberében a németek több mint húsz lengyelt gyilkoltak meg a mai Lasowice, Strzybnica és Repty Śląskie kerületekben. Az áldozatok között voltak bányászok, egykori lázadók és egy közeli chorzowi iskolai igazgató. Németország létesített és működtetett egy lengyel börtönt a városban. A megszállás alatt az Armia Krajowa (a vezető lengyel földalatti ellenállási szervezet) szabotázs-kampányt indított a náci erők, a vasúti közlekedés és a helyi ipar ellen. A németek a városban a Stalag VIII-B/344 hadifogolytábor két kényszermunkát végző táborát üzemeltették. Szilézia felszabadulása 1945 elején következett be; a régió ipari infrastruktúrájának megmentése érdekében a Vörös Hadsereg támadásba kezdett, amelyet hatalmas számú csapat támogatta, minimális mértékű nehéz tüzérségi és légi bombázással. A szemtanúk szerint az egész művelet rendkívül gyors volt; számtalan, vállról vállra álló orosz katona tömegek mentek át a városon perceken belül, majdnem teljes megállás következett. A náci megszállóktól való felszabadulás nagy áron járt, és Lengyelország ismét elvesztette szabadságát; bár hivatalosan szuverén ország volt, valójában az államot egy báb rezsim irányította, amelyet Joseph Sztálin Szovjetuniója telepített és teljes mértékben irányított.