Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Az 1920-as évek végén Pauling elkezdett publikálni a kémiai kötés természetéről szóló tanulmányokat. 1937-ben és 1938-ban George Fischer Baker kémiai nem rezidens előadóként dolgozott a Cornell Egyetemen. A Cornell-i egyetemen tizenkilenc előadást tartott, és a híres The Nature of the Chemical Bond (A kémiai kötődés természete) című tankönyvét fejezte be. Elsősorban ezen a területen végzett munkája alapján kapta meg a kémiai Nobel-díjat 1954-ben "a kémiai kötés természetének kutatásáért és annak alkalmazásáért a komplex anyagok szerkezetének tisztázására". Pauling könyvét "a kémiában ebben az évszázadban a legbefolyásosabb könyvnek és hatékony bibliájának" tekintik. Az első kiadás 1939-es kiadása után eltelt 30 évben a könyvet több mint 16.000 alkalommal idézték. Még ma is sok modern tudományos tanulmány és cikk hivatkozik erre a munkára, több mint hetven évvel az első publikáció után. Pauling kémiai kötés természetére vonatkozó munkájának egy része vezetett az orbitális hibridizáció fogalmának bevezetéséhez. Míg normális, hogy az atom elektronjait olyan orbitálok írják le, mint az s és a p, úgy tűnik, hogy a molekulák kötődésének leírásakor jobb olyan funkciókat építeni, amelyek mindegyik tulajdonságainak részét képezik. Így a szénatomban lévő egy 2s és három 2p orbitális (matematikusan) "keverhető" vagy kombinálható, hogy négy egyenértékű orbitális (sp3 hibrid orbitálisnak nevezett) legyen, amelyek a megfelelő orbitálisok a szénvegyületek, például a metán leírására, vagy a 2s orbitális kombinálható a két 2p orbitállal, hogy három egyenértékű orbitális (sp2 hibrid orbitálisnak nevezett) legyen, a fennmaradó 2p orbitális hibridizáció nélkül, amelyek a megfelelő orbitálisok bizonyos telítetlen szénvegyületek, például az etilén leírására. Más hibridizációs rendszerek is megtalálhatók más típusú molekulákban.  Kérdés: Milyen témáról publikált Pauling tanulmányokat a 20-as évek végén?
a kémiai kötés jellege