A Titania és más uráni holdak viszonylag magas sűrűsége a Szaturnusz holdjaival összehasonlítva azt jelzi, hogy viszonylag vízszegény lehetett. Jelentős mennyiségű nitrogén és szén lehet, hogy ammóniak és metán helyett szén-monoxid és N2 formájában volt jelen. Az ilyen szubnebulában kialakult holdak kevesebb vizet tartalmaznának (a CO és N2 csapdába esett jéggel) és több sziklát, ami megmagyarázza a magasabb sziklasűrűségüket. A Titania accretionális hatása valószínűleg több ezer évig megállt, ami nagy valószínűséggel az Uránnak nagy elhajlást adta. A sziklasűrűsége azonban nem ismert; a Titania és más uráni holdak viszonylag magas sűrűsége a Szaturnusz holdjaival összehasonlítva azt jelzi, hogy viszonylag vízszegény lehetett. Ez a folyamat valószínűleg 250 milliárméter mélyen folytatódott, míg a K-nak az ammóniak felszíniakén lévő folyékon lévő víz
fagyasztva