Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Az XF4H-1 négy félig beépített AAM-N-6 Sparrow III radarvezérelt rakétát szállított, és két J79-GE-8 motorral volt ellátva. Mint a McDonnell F-101 Voodoo-ban, a motorok alacsonyan ültek a törzsben, hogy maximalizálják a belső üzemanyag-kapacitást és a levegőt a rögzített geometriai bejutásokon keresztül. A vékony szekciójú szárny 45°-os elöljáró széle volt, és fújott fedélzetekkel volt felszerelve, hogy a gyorsabb kezelést lehetővé tegye. A szélcsatornában végzett vizsgálatok az oldalirányú instabilitást mutatták ki, ami 5°-os dihedrális szárnyak hozzáadását igényelte. Annak elkerülése érdekében, hogy a repülőgép titánium központi szakaszát áttervezzék, a McDonnell mérnökei csak a szárnyak külső részeit emelték fel 12 °-kal, ami átlagosan a teljes szárnyhosszon a szükséges 5 °-ra. A szárnyak is megkapták a megkülönböztető "kutyaszemet" a jobb irányításhoz a magas támadószögeknél. A teljesen mozgó hátsó repülőgép 23 ° anhedral volt, hogy javítsa a kontrollt a nagy támadásszögeknél, miközben a hátsó repülőgép távol tartja a motor kipufogójától. Emellett a légbefolyók változó geometriai rámpákkal voltak felszerelve, hogy a szuperszonikus sebességgel szabályozzák a motorokba irányuló levegőáramlást. Az AN/APQ-50 radarnak köszönhetően minden időjárás esetén el tudták akadályozni a támadást. A repülőgépek üzemeltetése érdekében a landolórendszert úgy tervezték, hogy 23 láb/s (7 m/s) süllyedési sebességgel bírja a landolást, míg az orrpárna körülbelül 20 hüvelykkel (51 cm) meghosszabbítható, hogy növelje a támadási szöget a felszálláskor.  Kérdés: hány fokú anhedrális volt?
23°