Írj folytatást erre a bekezdésre - Dani visszatért Albániába 1939-ben, az olasz invázió után
és Zog rezsimének megdöntését. A nemzeti felszabadítási mozgalomhoz kapcsolódó albán ellenállásban vett részt. 1943 októberében megválasztották a Nemzeti Felszabadítási Antifasiszta Tanács elnökevé Shkodërban. 1945-ben, az albán felszabadítás és a II. világháború vége után megválasztották a Shkodër kerületi végrehajtó bizottság elnökévé. 1945. december 2-án megválasztották Albánia Alkotmánygyűlésének képviselőjének. Enver Hoxha szerint a kezdetektől fogva ellenezte Hoxha és stábjának számos javaslatát és álláspontját. Komoly vitákba keveredett Hoxhával és Nako Spiru-val, pontosan megjelölték és a "fekete listára" tették. A kezdetektől fogva ellenezte Kahreman Ylli által javasolt, a Közgyűlés elnökségének jelöltjeinek listáját, és alternatívát nyújtott be. A legfontosabb, hogy kritizálta az alkotmánytervezetet, mivel nem demokratikus elemeket tartalmazott, és "ideológiai tengely körül forgott, nem pedig nemzeti". Dani volt az egyik fő alakja az úgynevezett "Grupi i deputeteve" (Képviselők Csoportja) -nak, összesen 17-nek, akiket később letartóztattak, bebörtönöztek és / vagy kivégeztek. A kommunisták azt állították, hogy a hírszerzési jelentések Dani-t a bizottságba helyezték, amely 1945 szeptemberében megszervezte a Postribe kudarcot vallott felkelését. Dani kategorikusan tagadta, és azt mondta, hogy a részvétele abban az időben egyszerűen valószínűtlen volt családi okok miatt. Az albániai szovjet képviselőt, Dmitrij Csuvakhint sem győzték meg a Koci Xoxe jelentésében előterjesztett vádak. Mindazonáltal 1947. május 14-én tíz képviselőt letartóztattak, köztük Dani-t is. A bíróság 1947. december 31-én halálra ítélte. Két évvel később kivégezték.