Írj folytatást erre a bekezdésre - 1920 novemberében, az orosz hadsereg végső veresége után Dél-Oroszországban, számos orosz püspököt evakuáltak a Krímről Konstantinápolyba, majd megszállt
brit, francia és olasz erők. Miután megtudták, hogy Pjotr Wrangel tábornok meg akarja tartani a hadseregét, úgy döntöttek, hogy az orosz egyházi szervezetet is külföldön tartják külön egységként. Az Ideiglenes Egyházi Hatóság 1920. november 19-én találkozott a "Nagyherceg Alekszader Mikhailovics" (Grand Duke Alexader Mikhailovich) fedélzetén, amelyet Antonius (Khrapovitskij) metropolita vezetett. Antonius metropolita és Benjamin (Fedčenkov) püspököt nevezték ki, hogy vizsgálják meg a szervezet kanonizáltságát. 1920. december 2-án engedélyt kaptak Dorotheos porosz metropolita, a Konstantinápolyi Egyházi Patriarchátus Locum Tenensétől, hogy "a lakosság szolgálatára [...] és az ortodox országok orosz kolóniáinak egyházi életének felügyeletére egy ideiglenes bizottságot (epitropia) hozzanak létre az Egyházi Patriarchátus hatalma alatt"; a bizottságot a Külföldi Temporális Felsőbb Egyházi Igazgatásnak (THCAA) nevezték.