930 körül a tartományt megtámadták és ideiglenesen elfoglalták a bolgárok. A bolgárok visszatértek Sámuel cár vezetésével, aki a bolgár hatalom központját délre és nyugatra Ohridba helyezte, és kb. 980-ban elfoglalták a régió nagy részét, egészen az Ambracian-öbölig. Ezt bizonyítja az a tény, hogy a bolgár uralom alatt álló területek a bizánci meghódítás után Ohrid autoképális érsekségének részét képezték.
1018-ban II. Bazil császár: így a Chimara, Hadrianopolis, Bela, Buthrotum, Ioannina, Kozyle és Rogoi székhelyek Ohrid joghatósága alá kerültek, míg a Naupaktosz metropolita csak a Vonditsa, Aetos és Acheloos székhelyeket tartotta meg. II. Bazilius néhány kisebb témát is alapított, amelyek nem többen voltak, mint egy erőd és annak közvetlen környezete, Koloneia és Dryinoupolis, a mai görög-albán határvidéken. 1040-ben, egy korrupt és elnyomó adóhivatalnok meggyilkolását követően - John Skylitzes szerint - a helyiek hírhedtek voltak, hogy készek voltak felkelni pénzügyi okokból - a témakör nagy része csatlakozott Petar Delyan felkeléséhez.