J. J. Thomson (1881) felismerte, hogy a töltött testeket nehezebb mozgásba hozni, mint a nem töltött testeket. Az elektrosztatikus mezők úgy viselkednek, mintha "elektromágneses tömeget" adnának a testek mechanikai tömegéhez. Azaz Thomson szerint az elektromágneses energia egy bizonyos tömegnek felel meg. Ezt az elektromágneses mező öninduktánsának valamilyen formájaként értelmezte. Azt is észrevette, hogy a mozgásban lévő test tömege állandó mennyiséggel nő. Thomson munkáját FitzGerald, Heaviside (1888), és George Charles Frederick Searle (1896, 1897) folytatták és tökéletesítették. Az elektromágneses tömegre a modern <unk> jelölést a <unk> képletben adták: Kérdés: Heaviside és ki folytatta a munkát?
Fitzgerald