Írj folytatást erre a bekezdésre - Kezdetben a vasúti munkások Chitában reagáltak a Véres vasárnapra
egy napos sztrájkot. Január végén a vasúti munkások háromnapos sztrájkot tartottak a késői bérek miatt. Júliusban az RSDLP agitációja arra vezetett, hogy egy 20 fős kézműves csoport követeléseket terjesztett elő a helyi hatóságoknak. A tárgyalások július 25-én és 26-án sztrájkokba fordultak. A műhelyeket 27-én bezárták, és 28-án a munkások 33 új követeléssel álltak elő, köztük a nyolcórás munkanap követelésével. Megjegyzik, hogy a helyi szociáldemokrata vezetők beszédeit a sztrájkoló munkások közül akár 2000 hallgató is meghallgatta. Ezek a sztrájkok a Transzibériai Vasút mentén terjedtek el olyan városokba, mint Irkutsk, Innokenty, Zima és Verkhneudinsk. Szeptemberben a Csitás Szociáldemokraták összehívtak egy transzbajkáliai aktivisták kongresszusát, ahol 18 küldött képviselte a régió vasúti dolgozóit, valamint a Csitában dolgozó üzlet- és raktármunkásokat, és 5 RSDLP képviselőt. Az 1905. októberében lezajlott általános sztrájkot követően a transzbajkál-i vasúti távíró alkalmazottak kihangsúlyozták követeléseiket, beleértve a radikális földreformot is. Később a chitá vasúti mérnökök a helyi "mérnökök szakszervezete" alapján megpróbáltak létrehozni egy nemzeti munkavállalói kongresszust. A Chita szervezői külön szakszervezetet hoztak létre a bolti és raktári munkások számára. 1906 január 3-án a helyi szakszervezet keretében 12 állomáson 2500 munkás szerveződött, akiket 37 képviselő képviselt.