Az angol monarchia ebben az időszakban kiterjesztette a királyok isteni jogának elméletét, amely szerint a király az egyetlen jogos jogos címzettje az isteni hatalom kiáramlásának, és azt állította, hogy az alattvalók kötelesek követni a király parancsait, hogy ne sértsék az említett tervet. Ezzel szemben az iskola számos követője azt állította, hogy a nép az isteni szuverenitás eszköze, amelyet ők is átadnak egy hercegnek különböző körülmények között. Talán az, aki a legmesszebb ment ebben az irányban, Francisco Suárez volt, akinek a munkája a Defensio Fidei Anglicae adversus Anglicanae sectae errores (A katolikus hit védelme az anglikán szekta ellen 1613) volt a legerősebb védelme a népi szuverenitás ezen időszakában.
szabad