Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Az asztmát az ókori Egyiptomban felismerték, és egy füstölő keverék, a kyphi-t ivva kezelték. Hippokratész hivatalosan légúti problémaként nevezte el körülbelül i. e. 450-ben, a görög "panting" szó a modern nevünk alapját képezi. 200-ban úgy vélték, hogy legalább részben az érzelmekhez kapcsolódik. A 12. században a zsidó orvos-filozófus, Maimonides arab nyelven írt egy értekezést az asztmáról, részben arab forrásokra alapozva, amelyben megvitatta a tüneteket, javasolt különböző étrendi és egyéb kezelési módszereket, és hangsúlyozta az éghajlat és a tiszta levegő fontosságát. 1873-ban a modern orvostudomány egyik első cikke megpróbálta megmagyarázni a betegség patofiziológiáját, míg az egyik 1872-ben arra a következtetésre jutott, hogy az asztmát a mellkas klóroform linimentummal dörzsölve lehet gyógyítani. 1880-ban az orvosi kezelés magában foglalta a pilocarpin nevű gyógyszer intravénás adagjainak használatát. 1886-ban F. H. Bosworth elméletileg összefüggést talált az asztma és a szénanátha között. Az epinefrint először 1905-ben használták asztma kezelésére. Az orális kortikoszteroidokat az 1950-es években kezdték alkalmazni erre az állapotra, míg az inhalált kortikoszteroidokat és a szelektív rövid hatású béta-agonistákat az 1960-as években kezdték széles körben használni. Egy figyelemre méltó és jól dokumentált eset a 19. században a fiatal Theodore Roosevelt (1858-1919). Abban az időben nem volt hatékony kezelés. Roosevelt ifjúságát nagyrészt a rossz egészségi állapota alakította, részben az asztmája miatt. Éjszakai asztmás rohamok okozták, hogy halálra fojtották a fiút és a szüleit. Az 1930-as és az 1950-es években az asztmát a "szent hét" pszichoszomatikus betegség egyikeként ismerték. Az oka pszichológiai volt, és a kezelés gyakran pszichoanalízisre és más beszélő gyógyításokra épült. Mivel ezek a pszichoanalitikusok úgy értelmezték az asztmás sírásokat, mint a gyermek elfojtott kiáltását az anyjáért, úgy vélték, hogy a depresszió kezelése különösen fontos az asztmás egyének számára.  Kérdés: melyik csoportot részesítették elsőbbségben a depresszió kezelésében az 1930-as és az 1950-es években?
asztmás betegek