A Csehszlovákia alkotmányosságának története az osztrák-magyar romokból álló független Csehszlovákia megalakulásával kezdődik. 1918-ban a Csehszlovákia ideiglenes alkotmányát sietve hozták hatályba, és megalapították a köztársaságot elnökével és ideiglenes parlamentjével. Ezt az 1920-as csehszlovák alkotmány követte, amelyet a nyugati demokratikus alkotmányok ihlettek, és vitatott módon a csehszlovák nemzetet postulálta. Ez az Első Köztársaság és a második világháború alatt tartott. 1948-ban a kommunista puccs után az úgynevezett május 9-i alkotmányt hozták hatályba, amely megőriz néhány demokratikus intézményt (emberi jogok, a három hatalom részleges megosztása, független igazságszolgáltatás), bár az ország politikai valósága radikálisan eltérett tőle. Csehszlovákia 1960-as alkotmányát, amelyet a szovjet alkotmányok befolyásoltak, gyakran "szocialista alkotmánynak" nevezik. Az ország nevét Csehszlovák "szocialista" köztársaságra változtatta, és az állam szocialista, nem demokratikus jellegét határozta meg, és bevezette a Csehszlovákiai Kommunista Párt vezető szerepét. Az 1960-as alkotmány 1992-ig maradt hatályban, bár 1968-ban lényegesen módosította a Csehszlovák Szövetségi Alkotmányos Törvény - ez az egységes államot a Cseh Szocialista Köztársaság és a Szlovák Szocialista Köztársaság szövetségeivé változtatta. További radikális módosítások történtek a
Az 1989-es rendszerváltás, de rövid életűnek bizonyultak, mivel 1992-ben, Csehszlovákia felosztása után, a Cseh Köztársaság Alkotmányát kihirdették, és 1993-ban lépett hatályba.