A levánti művészetet először 1903-ban fedezték fel Teruelben. A spanyol őskori történész, Juan Cabre volt az első, aki tanulmányozta ezt a művészetet, definiálva azt regionális paleolitikus művészetként. A paleolitikum értékelését számos ok miatt megkérdőjelezték, beleértve azt is, hogy nem volt jelölve gleccserfauna. Antonio Beltrán Martínez és mások az epipaleolitikum vagy a mezolitikumban helyezik el a művészet kezdetét, csúcspontját a neolitikus időszakba helyezve. A művészet poszt-paleolitikus korát elfogadva Ripio az 1960-as években új időrendszert dolgozott ki, amely négy szakaszra osztja a művészetet: naturalista, stílusos, statikus, dinamikus és a szimatikushoz való átmenet végső fázisa.
Antonio Beltrán Martínez