Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  Átjáró: Klaipėda (németül: Memel), Kelet-Poroszország fontos kikötője, a Versailles-i Szerződés 28. cikkével elkülönült Németországtól, és a szövetségesek irányították a 99. cikk szerint. Franciaország átvette a régió igazgatását, míg Litvánia továbbra is lobbizott a felügyeletéért, azt állítva, hogy Litvániához kell tartoznia, mivel jelentős litván lakossága volt (lásd Kisebb Litvánia) és az ország egyetlen hozzáférése volt a Balti-tenghez. Lengyelország is igényelte a területet. Mivel a szövetségesek haboztak dönteni, és úgy tűnt, hogy a régió szabad állam marad, mint a szabad város, Litvánia kezdeményezte és megszervezte a Klaipėda-felkelést 1923 januárjában. Szovjet Oroszország és Németország támogatta a cselekvést. A régiót, mint autonóm területet saját parlamentjével (Klaipėda Parlament) Litvániához csatolták. Az 1920-as években Litvánia és Németország viszonylag normális kapcsolatot ápolt, mivel a lengyelellenes érzelmek egyesítették őket. 1928. januárjában, hosszú és nehéz tárgyalások után Németország és Litvánia aláírta a határszerződést, amely a litván oldalon hagyta Klaipėda-t. A feszültségek azonban az 1930-as években kezdtek növekedni, miután a Weimári Köztársaság helyébe a náci Németország lépett. Különösen feszült időszak volt 1934 februárjában, amikor a litván kormány tucatnyi náci-barát aktivistát tartóztattatott le. Ezekre a letartóztatásokra és tárgyalásokra válaszul Németország bojkottot hirdetett a litván mezőgazdasági importra. A bojkott gazdasági válságot okozott Suvalkiában (Dél-Litvániában), ahol a gazdálkodók erőszakos tüntetéseket szerveztek. A szárai népszavazás után azonban a legtöbb nácipárti fogoly amnesztiát kapott. Az amnesztiák következtében Litvánia presztízsét károsították mind külföldön, mind Klaipėdában, lehetővé téve Németország számára, hogy erősítse befolyását a régióban.  Kérdés: Milyen nagy volt a régió?
2.400 km2