A következő mondatot töltse ki: A Benetton a Ford gyári csapataként működött, lényegében átvette a szerepet a már nem létező Haas Lola csapattól. A turbófeltöltés megszüntetésével világossá vált, hogy a tisztelt DFV / Y / Z tervezés közel sem volt versenyképes a Honda és a Renault sokkal újabb kínálatával, akik V10 motorokat építettek 1989-ben és utána, és a Ferrari, akik azt építették, amit tudtak, egy V12 (Lamborghini 1989-ben lépett be a F1-be, és mint a Ferrari, szintén lement a V12 úton). Ennek ellensúlyozása érdekében drasztikus változások történtek az 1988-as DFR-ben. Bár felületesen egy DFV-tervezés, szinte az egyetlen jellemző átvitt a korábbi verziók a DFR volt az alapvető 90 ° V8 motor architektúra. A DFR 1989-ben minden ügyfél számára elérhetővé vált, és a Benetton csapata is ezt a motort használta, amíg a Benetton
1989 brit nagydíj. A DFR addig küzdött, amíg az 1991-es szezonban végül elhomályosították az új pneumatikus szelepcsatlakozó motorok, mint például a HB, magasabb fordulatszámú képességei, és utoljára az akkori Ausztrál Nagydíjon használták a Footwork, a Fondmetal, a Larrousse és a Coloni csapatok, majdnem negyed évszázaddal a DFV első versenye után. A DFR teljesítményének folyamatos fejlesztései a DFR-t a végére hozták, majdnem 60%-kal magasabb volt, mint az eredeti 1967-es DFV.