Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A fáraó volt az ország abszolút uralkodója, és legalábbis elméletileg teljes mértékben uralta a földet és annak erőforrásait. A király volt a legfelsőbb katonai parancsnok és a kormányfő, aki a hivatalnokok bürokráciájára támaszkodott ügyek kezelésére. Az adminisztrációért a fővezír felelt, aki a király képviselőjeként tevékenykedett, és koordinálta a földméréseket, a kincstárat, az építési projekteket, a jogrendet és az archívumokat. Regionális szinten az ország 42 olyan közigazgatási régióba oszlott, amelyeket nomoknak neveztek, és mindegyiket egy nomarch irányított, aki a vezírnek felelt a joghatóságaért. A templomok képezték a gazdaság gerincét. Nem csak imádatházak voltak, hanem felelősek voltak a birodalom vagyonának gyűjtéséért és tárolásáért a gabonák és kincstárak rendszerében, amelyeket felügyelők irányítottak, akik újraosztották a gabonát és az árukat. A gazdaság nagy része központilag volt szervezve és szigorúan ellenőrzött. Bár az ókori egyiptomiak nem használtak érmét a késői időszakig, mégis használtak egyfajta pénzváltási rendszert, a standard gabonazsákokkal és a debennel, körülbelül 91 gramm (3 uncia) réz vagy ezüst súlyával, közös nevezőt alkotva. A munkásokat gabonában fizették; egy egyszerű munkás havonta 5 1⁄2 zsák (200 kg vagy 400 lb) gabonát kereshetett, míg egy főnök 7 1⁄2 zsákot (250 kg vagy 550 lb) kereshetett. Az árakat az egész országban rögzítették, és listákban rögzítették, hogy megkönnyítsék a kereskedelmet; például egy ing öt réz debent, míg egy tehén 140 debent. A gabona más árukkal is cserélhető, a fix árlista szerint. Az i. e. ötödik században az Egyiptomban a külföldről érkezett pénz érkezett. Eleinte a pénzérmék nem valódi pénz, hanem szabványosított drágakőcikkek voltak, de a következő évszázadokban a nemzetközi kereskedők kezdtek a pénzérmékre támaszkodni.  Kérdés: Ki alkalmazta a nomét?
felügyelők