Lásd az alábbi szakaszt, majd válaszolj a kérdésre ugyanabban a nyelven, mint a szakasz:  A Cesàro tanára, Eugène Charles Catalan is megvetette a divergens sorozatokat. A katalánok befolyása alatt Cesàro kezdetben az 1 − 2n + 3n − 4n +... "egyenlőségek" néven hivatkozott a "szokásos képletekre", és 1883-ban Cesàro kifejezte az idő tipikus nézeteit, hogy a képletek hamisak, de valahogy még mindig formálisan hasznosak. Végül 1890-ben a Sur la multiplication des séries című művében Cesàro modern megközelítést alkalmaz, a definícióktól indulva. A sorozatokat az n nem egész számértékeknél is tanulmányozzák; ezek alkotják a Dirichlet eta függvényt. Euler motivációjának egy része az 1 − 2 + 3 − 4 +... sorozatok tanulmányozásához az eta függvény funkcionális egyenlete volt, amely közvetlenül a Riemann zeta függvény funkcionális egyenletéhez vezet. Euler már híres lett, hogy megtalálta a függvények értékeit pozitív páros egész számoknál (beleértve a bázeli problémát is), és megpróbálta megtalálni az értékeket a pozitív páratlan egész számoknál is (beleértve Apéry állandóját is), egy olyan problémát, amely ma is elkerülhetetlen. Az eta függvényt különösen könnyebb kezelni Euler módszereivel, mert a Dirichlet sorozata mindenhol Abel-összegelhető; a zeta függvény Dirichlet sorozatát sokkal nehezebb összegyűjteni, ahol eltér. Például az 1 − 2 + 3 − 4 +... zéta-funkcióval egyenértékű, nem váltakozó sorozat 1 + 2 + 3 + 4 +..., amely mély alkalmazásokat talál a modern fizika területén, de sokkal erősebb módszereket igényel az összegzéshez.  Kérdés: Mikor volt Cesàro a szokásos nézet akkoriban?
1883-ban