Írj egy folytatást erre a bekezdésre - A 50. hadosztály Tripoliból indult, hogy vezesse a támadást a Mareth-i csata során 1943. március 20-án. Az ellenséges pozíció a Wadi Zigzaou mögött volt, széles, szinte megmászhatatlan magas oldalokkal. A hadosztály mérnökei a CRE, C.E.A. Browning hadnagy parancsnoksága alatt rengeteg faszint és létrát készítettek, amellyel ők és a gyalogság előrehaladt, "mint Badajoz viharában", az RE történésze szerint. A gyalogosok három-négy erődöt megtámadtak, és hídfejet alkottak. Pontosan távoli lövések és géppuskákkal felszerelt tűzoltóság alatt a sapterek elkezdték építeni a tankok és járművek számára lenyűgöző domborútokat. A veszteségek rendkívül nagyok voltak, de sikerült befejezniük az egyik emelést a vontatott járművek számára. Nem tudták javítani a kerekes járművek számára, és az első könnyű tankok, amelyek átmentek rajta, olyan károkat okoztak a sárban, hogy a nehezebb tankok nem tudtak követni. Március 21. és 22. közötti éjszakán a Wadi-ban erős esőzés okozott egy hullámot, amely tovább károsította a átkelést. A "szétzúzott és kimerült" 50. RE hadosztályt a 4. indiai hadosztály saperei és bányászai erősítették meg, és március 22-én este két új híd építését kezdték, miközben az ellenség ellenséges támadást indított: a vadit erős közelről lőtték, és a felemelkedő hold a távoli parton dolgozó férfiak siluetáját ábrázolta. A hídépítéseket március 23-án 3 óra 30 perckor fejezték be egy újabb ellenséges ellentámadás előtt. A szapperek aztán sietés nélkül visszavonultak, hogy ne ijesztse a védekező gyalogságot. Az 50. hadosztály szintén a Wadi Akarit elleni támadás élvonalában állt.
április 6-án, amikor a divíziós mérnököknek a feladatuk volt, hogy eltávolítsák a lyukat a aknamezőkben és átkeljenek a tankolóellenes árkon.