Článek Andreje P. Tsygankova o redakčních článcích v "The New York Times", "The Washington Post" a "The Wall Street Journal" týkajících se ruské vnitřní politiky v letech 2008 až 2014 zjistil, že redakční články mají převážně negativní názor na ruskou vládu, založený na otázkách jako jsou "volby, opozice a práva menšin, soudní systém, ochrana vlastnických práv, svoboda sdělovacích prostředků, rozvoj nevládních organizací a občanské společnosti, ochrana občanů před zločinem a terorismem, mechanismy pro převod moci, postoje Putina a Medveděva a vztahy se západními národy". Tsygankov prohlásil, že články neodrážejí dostatečně "neutrální a pozitivní rámce a takové, které zdůrazňují relativní pokrok země nebo objektivní obtíže, kterým čelí v jejím rozvoji". Naproti tomu James Nixey z programu Rusko a Eurasie v Chatham House argumentoval, že spravedlivé zpravodajství nevyžaduje falešnou rovnocennost mezi ruskými a západními akcemi a že negativní zpravodajství o Rusku je s ohledem na jeho chování na Krymu, Gruzii a Ukrajině pochopitelné.
, a Sýrie a její špatný záznam v oblasti lidských práv. Piers Robinson tvrdí, že jak ruská média, tak i západní média jsou zaujatá, a píše, že "mainstreamová média, bez ohledu na to, kde mohou být založena, jsou široce uznávána jako příliš úctyhodná k politické a ekonomické moci a to znamená jako spotřebitelé zpráv".