V roce 1990, po volební porážce vlády Chorvatské socialistické republiky, se etnické napětí zhoršilo. Jugoslávská lidová armáda ("Jugoslovenska Narodna Armija" <unk> JNA) poté zabavila zbraně chorvatské územní obrany ("Teritorijalna obrana") s cílem minimalizovat odpor. Dne 17. srpna napětí vystupňovalo do otevřené povstání chorvatských Srbů, zaměřené na převážně srbsky obydlené oblasti dalmatského zázemí kolem Knína, částí Lika, Kordu, Banoviny a východního Chorvatska. Po dvou neúspěšných pokusech Srbska, podporovaných Černou Horou a srbskými provinciemi Vojvodina a Kosovo, získat souhlas jugoslávského předsednictví s nasazením JNA k odzbrojení chorvatských bezpečnostních sil v lednu 1991 a bezkrvavé potyčce mezi srbskými povstalci a chorvatskou speciální policií v březnu, sama JNA, podporovaná Srbskem a jejími spojenci, požádala federální předsednictví o udělení válečných pravomocí a vyhlášení výjimečného stavu. Tato žádost byla dne 15. března zamítnuta a JNA se dostala pod kontrolu srbského prezidenta Slobodana Miloševiče. Milošević, který upřednostňoval kampaň za rozšíření Srbska před zachováním Jugoslávie, veřejně vyhrožoval, že nahradí JNA srbskou armádou a prohlásil, že již neuznává autoritu federálního předsednictví. Hrozba způsobila, že JNA postupně opustila plány na zachování Jugoslávie ve prospěch rozšíření Srbska. Do konce měsíce konflikt eskaloval k prvním smrtelným následkům.
- Ne, ne. JNA zasáhla na straně povstalců a zabránila chorvatské policii v akci. Počátkem dubna vůdci srbské vzpoury v Chorvatsku prohlásili svůj záměr integrovat oblast pod jejich kontrolou, kterou chorvatská vláda považuje za odtržený region, do Srbska.