Přímý útok na Kumanie přišel až v roce 1238<unk>1239, a narazil na vážný odpor různých Kumanských chánů. Konečný úder přišel v roce 1241, kdy skončila kumánská kontrola nad pontskými stepami a kumánská-kipčácká konfederace přestala existovat jako politická entita, přičemž zbývající kumánské kmeny byly rozptýleny, buď se staly poddanými a smíchaly se s jejich mongolskými dobyvateli, jako součást toho, co mělo být známé jako Zlatá Horda (Kipčákovský khanát) a Nogajská Horda, nebo uprchly na západ, do Byzantské říše, Druhé bulharské říše a Maďarského království, kde se začlenily do elity a staly se králi a šlechtici s mnoha výsadami. Jiní kumánští zajatci byli prodáváni jako otroci, kteří se v Egyptě stali mamluky, kteří dosáhli hodnosti sultána nebo měli regionální moc jako emíři nebo bejové. Někteří z těchto mamluků pod vedením sultána Baibarse opět bojovali proti Mongolům a porazili je v bitvě u Ain Djalut
a bitvu o Elbistan.