- Několik tichomořských ostrovních území bylo postiženo obzvláště těžce. Pandemie k nim přišla z Nového Zélandu, který byl příliš pomalý při zavádění opatření, aby zabránil lodím, jako je například, přenášející chřipku, opustit své přístavy. Z Nového Zélandu se chřipka rozšířila na Tonga (zabila 8% obyvatelstva), Nauru (16%), a na Fidži (5%, 9 000 lidí). Nejhorší bylo v Západní Samoi, dříve Německé Samoi, která byla okupována Novým Zélandem
v roce 1914. 90% populace bylo infikováno; 30% dospělých mužů, 22% dospělých žen a 10% dětí zemřelo. Guvernér John Martin Poyer naopak zabránil, aby se chřipka dostala do sousední Americké Samoy, a to zavedením blokády. Nemoc se nejrychleji šířila prostřednictvím vyšších společenských tříd mezi domorodými lidmi, protože se obvykle shromažďovaly ústní tradice od náčelníků na jejich smrtelných lůžkách; mnoho starších členů komunity bylo tímto procesem infikováno.