V předehře k nezávislosti byli v roce 1947 do ústavodárného shromáždění Barmy zvoleni dva Rohingové, M. A. Gaffar a Sultan Ahmed. Poté, co se Barma stala nezávislou v roce 1948, M. A. Gaffar předložil memorandum s odvoláním na vládu Unie Barmy vyzývající k uznání termínu "Rohingya", založeného na místních indických názvech Arakan (Rohan a Rohang), jako oficiální název etnicity. Sultan Ahmed, který sloužil jako parlamentní tajemník ministerstva pro menšiny, byl členem komise soudce Sir Ba U, která byla pověřena zkoumat, zda by měl být divizi Arakan udělen státní status. Během barmských všeobecných voleb v roce 1951 bylo do barmského parlamentu zvoleno pět Rohingů, včetně jedné z prvních dvou ženských poslanek země, Zury Begumové. Šest poslanců bylo zvoleno během barmských všeobecných voleb v roce 1956 a následných doplňkových voleb. Sultan Mahmud, bývalý politik v britské Indii, se stal ministrem zdravotnictví v kabinetu premiéra Barmy U Nu. V roce 1960 Mahmud navrhl, aby buď severní Arakan s většinou Rohingů zůstal pod ústřední vládou, nebo aby se stal samostatnou provincií. Během barmských všeobecných voleb v roce 1960 však předseda vlády U Nu přislíbil, že z celého Arakánu udělá jednu provincii. Burmský státní převrat v roce 1962
ukončil politický systém ve stylu Westminster. Zákon o burmském občanství z roku 1982 zbavil většinu Rohingů jejich podílu na občanství.