Během pandemie chřipky v roce 1918 tehdy tehdejší guvernér Americké Samoy John Martin Poyer nařídil úplné ochranné zadržení ostrovů od všech příchozích lodí, což úspěšně zabránilo infekci chřipky mezi obyvatelstvem a tak dosáhlo nulových úmrtí na území. Naproti tomu sousední Nový Zéland ovládaný
Západní Samoa patřila k nejvíce postiženým, s 90% mírou infekce a více než 20% dospělých, kteří zemřeli na tuto nemoc. Toto selhání vlády Nového Zélandu v prevenci a omezování španělské chřipky následně znovu probudilo samoanské anti-koloniální pocity, které vedly k jeho konečné nezávislosti.