Vyplňte následující větu:
Válka skončila v květnu 1945 a s ní skončila i dvanáctiletá noční můra nacionálních socialistů. Ina Seidelová okamžitě rezignovala na členství v Pruské akademii umění, která byla v té době diskreditována svými úzkými vazbami na vládu před rokem 1945. Ona sama čelila silné kritice kvůli jejímu záznamu o silné veřejné podpoře Hitlerovy vlády. Nicméně v amerických, britských a francouzských okupačních zónách se její knihy velmi brzy vrátily do obliby čtenářské veřejnosti a pokračovaly v hledání spousty kupujících a čtenářů až do 60. let. Během padesátých let vydala další dva velké romány, kterými se snažila zachránit svou pověst. V "Das unverwesliche Erbe" (1954: "volně, "The inalienable legacy"") rozšířila křesťanské aspekty své práce. Ve svém posledním románu "Michaela" výslovně přijala, jménem sebe a vyšší střední třídy obecněji, podíl na odpovědnosti za národní socialismus. Navzdory drsnému odmítnutí hlavními literárními kritici v západním Německu (jak se v roce 1949 staly západní okupační zóny) byl její poslední román dalším velkým úspěchem u čtenářů. V důsledku poválečného rozdělení Německa byla stará pruská akademie umění účinně nahrazena dvěma institucemi. V roce 1955 byla Ina Seidelová přijata do členství západní Akademie umění v západním Berlíně. Dlouho před svou smrtí v roce 1974 byla její hlavní díla přeložena do několika cizích jazyků. Méně než lichotivý nekrolog v Die Zeit nicméně popsal zprávu o její smrti jako jednu z těch, na kterou je první reakcí překvapení, že zesnulá ještě nezemřela před mnoha lety ("Ja, hat sie noch gelebt?").