Napiš pokračování pro tento odstavec - Na papíře se JNA jevila jako mocná síla s 2000 tanky a 300 tryskovými letadly (hlavně sovětské nebo lokálně vyráběné). V roce 1991 však byla většina tohoto vybavení 30 let stará, protože síla se skládala především z tanků T-54/55 a letadel MiG-21. Přesto JNA provozovala kolem 300 tanků M-84 (jugoslávská verze sovětského T-72) a značnou flotilu pozemních útočných letadel, jako je Soko G-4 Super Galeb a Soko J-22 Orao, jejichž výzbroj zahrnovala řízené střely AGM-65 Maverick. Naproti tomu modernější a levnější protitankové střely (jako AT-5) a protiletadlové střely (jako SA-14) byly hojné a byly navrženy k zničení mnohem pokročilejších zbraní. Před válkou měla JNA 169 000 pravidelných vojáků, včetně 70 000 profesionálních důstojníků. Boje ve Slovinsku
To vedlo k velkému počtu dezertérů a armáda reagovala mobilizací srbských rezervních jednotek. Přibližně 100.000 se vyhýbalo vojenskému nasazení a noví vojáci se ukázali jako neúčinná bojová síla. JNA se spoléhala na nelegální milice. Paramilitární jednotky jako Bílé orly, srbská garda, Dušan Silni a srbská dobrovolná garda, které spáchaly řadu masakrů proti chorvatským a jiným neserbským civilistům, byly stále častěji používány jugoslávskými a srbskými silami. Byli tam také zahraniční bojovníci podporující RSK, většinou z Ruska. S ústupem sil JNA v roce 1992 byly jednotky JNA reorganizovány jako Armáda srbské Krajiny, která byla přímým dědicem organizace JNA, s malým zlepšením.