Píše pokračování tohoto odstavce - Země se zpočátku zaměřila na západní blok a podepsala balkánský pakt z roku 1953 se státy NATO Království Řecka a Turecka. Po Stalinově smrti se vztah mezi Jugoslávií a SSSR zlepšil, když země slovně podpořila sovětskou intervenci v Maďarsku (na rozdíl od intervence v Československu v roce 1968).
) Bělehradská deklarace z roku 1955 snížila závislost na balkánském paktu z roku 1953, který následně ukončil svou činnost. Jelikož země stále chtěla zachovat svou nově získanou nezávislost, navázala vztahy s neutrálními evropskými zeměmi, jako je Finsko. Rovněž se vyhýbala připojení k Varšavské smlouvě zřízené v květnu 1955. Aby se však Jugoslávie vyhnula izolaci v hluboce rozdělené Evropě, hledala nové spojence mezi bývalými koloniemi a mandátními územími. Jugoslávie podporovala Egypt během Suezské krize, země, která se stala jedním ze zakládajících členů hnutí nezúčastněných zemí. Jugoslávie rozvíjela své vztahy s Indií, dalším zakládajícím členem, od doby jejich souběžného mandátu v Radě bezpečnosti OSN od konce roku 1949.