Evropští obchodníci poprvé dorazili na indické pobřeží, když v roce 1498 do přístavu Calicut dorazil portugalský průzkumník Vasco da Gama, který hledal lukrativní obchod s kořením. O něco více než století později založili Holanďané a Angličané na indickém subkontinentu obchodní stanoviště, přičemž první anglická obchodní stanice byla založena v Suratu v roce 1613. V průběhu sedmnáctého a počátku osmnáctého století Britové vojensky porazili Portugalce a Holanďany, ale zůstali v konfliktu s Francouzi, kteří se do té doby snažili usadit na subkontinentu. Úpadek Mughalské říše v první polovině osmnáctého století poskytl Britům příležitost pevně se opřít o indickou politiku. Po bitvě u Plassey v roce 1757, během níž indická armáda Východoindické společnosti pod vedením Roberta Cliveho porazila Siraj ud-Daulah, nawab Bengálska, se společnost stala významným hráčem v indických záležitostech a brzy poté získala správní práva nad oblastmi Bengálska, Biharu a Midnapuru, které jsou součástí Odiše, po bitvě u Buxaru v roce 1764. Po porážce Tipu Sultána se většina jižní Indie dostala buď pod přímou vládu Společnosti, nebo pod její nepřímou politickou kontrolu jako součást knížecího státu v podpůrné alianci. Společnost následně převzala kontrolu nad oblastmi ovládanými Maratha říší, poté, co je porazila v sérii válek. Punjab byl připojen v roce 1849 po porážce sikhských armád v první (1845-1846) a druhé
(1848-49) Anglo-Sikhské války.