Napiš pokračování tohoto odstavce - V roce 1453 padl Konstantinopol do Otomanské říše. Východní křesťané prchající z Konstantinopole a řecké rukopisy, které s sebou nesli, jsou jedním z faktorů, které přibližně v této době podnítily literární renesanci na Západě. Osmanská vláda se řídila islámským zákonem, když se zabývala dobytým křesťanským obyvatelstvem. Křesťané byli oficiálně tolerováni jako lidé Knihy. Jako taková nebyla kanonická a hierarchická organizace církve významně narušena a její správa pokračovala v fungování. Jednou z prvních věcí, kterou Mehmet Dobyvatel udělal, bylo, že církvi dovolil zvolit nového patriarchy, Gennadiuse Scholaria. Tato práva a výsady, včetně svobody uctívání a náboženské organizace, byla však často stanovena v zásadě, ale zřídka odpovídaly skutečnosti. Křesťané byli považováni za druhořadé občany a právní ochrana, na kterou se spoléhali, byla předmětem rozmarů sultána a vznešeného porte. Hagia Sophia a Parthenon, které byly téměř tisíc let křesťanskými kostely, byly přeměněny na mešity. Násilné pronásledování křesťanů bylo běžné a dosáhlo vrcholu v arménštině, v Asýrii a v Řecku
genocidy.