Jako rumunská státní příslušnice v Regenci Maďarsko byla Vida pod neustálým dohledem. Jeho studium na Maďarské škole výtvarných umění bylo přerušeno stávkami v pracovním praporu, ačkoli se mu podařilo uprchnout během obléhání Budapešti. Znovu vstoupil do rumunské armády a na konci druhé světové války
, byl umístěn ve Skalice. Když se vrátil do Baia Mare, ve svých třiceti letech se stal oblíbeným umělcem rumunského komunistického režimu a stal se poslancem Velikého národního shromáždění, ale kritizoval umělecké standardy režimu. Opakovaně se snažil odolávat vzestupu socialistického realismu a zobrazoval expresionismus jako autentičtější revoluční proud.