Španělská nejvyšší centrální a vládnoucí junta království byla donucena lidovým tlakem zřídit v létě 1809 Cadišské kurty. Junta přišla s tím, co doufala, že bude vítěznou strategií války, dvoustrannou ofenzívou k zpětnému dobytí Madridu, zahrnující více než 100 000 vojáků ve třech armádách pod vévodstvím vévody del Parque, Juan Carlos de Aréizaga a vévody z Alburquerque. Del Parque porazil 6. sbor Jeana Gabriela Marchanda v bitvě u Tamames
18. října 1809 a 25. října obsadil Salamancu. Marchanda nahradil François Étienne de Kellermann, který přivedl posily ve formě svých vlastních mužů i brigádního generála Nicolase Godinotovy síly. Kellermann pochodoval na pozici Del Parque v Salamance, který ji okamžitě opustil a ustoupil na jih. Mezitím partyzáni v provincii León zvýšili svou aktivitu. Kellermann opustil 6. sbor, který držel Salamancu, a vrátil se do Leónu, aby potlačil povstání.