V průběhu svého působení na univerzitě jako rektor, vysoce postavený stranický úředník ve své zprávě pro ministerstvo státní bezpečnosti (jehož odpovědnost zahrnovala sledování takových záležitostí) uvedl, že Stern, jako rektor univerzity, neměl dobré vztahy s univerzitními zaměstnanci, což se odráželo v atmosféře různé úrovně obecné úzkosti mezi univerzitními zaměstnanci. Z jiného pohledu tato úzkost nebyla bezdůvodná, protože Stern považoval za svou povinnost vést univerzitu v duchu vládnoucí politické strany v zemi. Během jeho funkčního období bylo provedeno několik "čištění", zejména v roce 1958, kdy se postavil proti tzv. "Spirituskreis" ("volně, "duchovní kruh"), malé skupině nepřijatelně "buržoazních" profesorů. Dříve, v letech 1952 a 1953, několikrát využil svého vlivu na univerzitní senát, aby zastavil protestní akce univerzitních děkanů na podporu studentů zatčených v kontextu rostoucí nespokojenosti, která předcházela krátkému, ale brutálně potlačenému (s aktivní účastí sovětských vojsk) povstání června 1953.
- Ne, ne. Také kontroverzní mezi soudruhy na univerzitě byl způsob, jakým Stern byl spokojen s jmenováním bývalých nacistů na profesní židle, a tam, kde je to vhodné, je znovu jmenovat, za předpokladu, že prokázali povinné a poslušné podporovatele strany pod novým typem jednostranné diktatury, která byla instalována ve východním německém státě, postavená podle sovětského stylu leninistických-socialistických principů, na základech, které byly před rokem 1949 sovětskou okupační zónou. Z pohledu sympatizujících zdrojů se Stern cítil bezpečně ve víře, že narazil na spoustu oddaných levicových aktivistů, kteří, jakmile získali status a pozici, byli spokojeni s tím, že zradili a opustili dělnické hnutí. Neexistoval žádný monopol politické zrady pro politickou pravici.