Jako důstojník (rotmistrz) bojoval v polsko-ruské válce roku 1792
a později, jako plukovník, v povstání Kościuszko. Tadeusz Kościuszko ho poslal do revoluční Francie s cílem získat pomoc od Výboru veřejné bezpečnosti, jeho žádosti o francouzský expediční sbor však byly marné. Za Napoleona se stal (v roce 1797) generálem polských legií, kde byl zajat při obléhání Mantuy (1799). Jako protest za francouzsko-rakouský mír se vrátil do rozděleného Polska, ale v roce 1809, kdy Francie opět válčila s Rakouskem, se připojil k profrancouzským polským silám a stal se generálem ve Varšavském vévodství, kde se také stal náměstkem ministra války. Zůstal v vévodství během Napoleonovy invaze do Ruska; v jejím důsledku byl v kongresovém Polsku ministrem války a členem senátu.