Napište pokračování tohoto odstavce - Umayyadská autorita se téměř zhroutila v jejich syrské pevnosti po smrti Mu'awiya II. Al-Dahhak v Damašku, kmeny Qays v Qinnasrinu (severní Sýrie) a Džazíře, Judham v Palestině a Ansar a jihovýchodní Arabové z Homsu se všichni rozhodli uznat Ibn al-Zubayr. Marwan ibn al-Hakam, vůdce Umayyads vyhoštěn do Sýrie z Medíny, byl připraven podřídit se Ibn al-Zubayr stejně, ale byl přesvědčen, aby předal svou kandidaturu na kalifát Ibn Ziyad. Ti byli vyhnáni z Iráku a usilovali o udržení vlády Umayyadů. Během summitu syrských kmenů podporujících Umayády, jmenovitě Quda'a a jejich Kinditských spojenců, uspořádaného Ibnem Bahdalem ve starém hlavním městě Ghassanidů v Džabiji, byl Marwan zvolen za chalífa výměnou za ekonomické privilegia pro loajální kmeny. V následné bitvě u Marj Rahit
V srpnu 684 Marwan vedl své kmenové spojence k rozhodujícímu vítězství proti mnohem větší Qaysite armádě vedené al-Dahhak, který byl zabit. Nedlouho poté se jižní Arabové z Homsu a Judham připojili k Quda'a a vytvořili kmenovou konfederaci Yaman. Marj Rahit vedl k dlouhodobému konfliktu mezi koalicemi Qays a Yaman. Kayové se přeskupili v pevnosti Circesium pod vedením Zufara ibn al-Haritha al-Kilabiho a přestěhovali se, aby pomstili své ztráty. Ačkoli Marwan získal plnou kontrolu nad Sýrií v měsících po bitvě, meziplemenní spory podkopaly základnu moci Umayyadů: syrskou armádu.