Píše pokračování tohoto odstavce - první romány Miheliče "Obraz v zrcalu" (1941) a "Tiha Voda" (1942) jsou popisy života v pohodlném světě a aristokratické atmosféře rodinných tradic, kde převládá kultura spravedlivě získaného bohatství, respektu a hrdosti. Brzy objevila svůj vlastní osobní pohled na popisný svět literatury, ve kterém juxtaposes respekt s ironií, nadšení s odporem, třídní oddanost s pokusy uniknout z něj atd. Její postavy jsou rozpolceny mezi tradicemi, respektem, ovládáním svých pocitů na jedné straně a chtíč a ambice na druhé straně s láskou, intrikou, politickou mocí a bohatými, kteří hrají klíčovou roli. Zvláštní místo je věnováno emancipované a nezávislé moderní ženě, která se bouří proti tradiční oddané roli žen generace své matky a babičky ve prospěch emocionálního naplnění, ačkoli to nemusí nutně znamenat idealizaci žen. Příkladem toho je hrdinka jejího románu "April" z roku 1959, který se odehrává v prvních měsících druhé světové války. V dílech "Stolpnica osamelih žensk" (1969) a "Vrnite se, sinovi" (1972) dále rozvíjí ironii ve svých popisech postav a gest. "Tujec v Emoni" (1978) a "Cesta dveh cesarsjev" (1981) jsou historické romány o intrikách ve starověké Emoně a milostném příběhu v době Laibackého kongresu
v souladu s čl. Její poslední román "Ure mojih dni" (1985) je memoár. Napsala také romány pro mladší čtenáře jako "Pridi, moj mili Ariel" (1965) a "Puhkova kresna noc" (1972).