Druhá světová válka poskytuje některé ukazatele, že nemoc je endemická v nedokončených oblastech v celé Oceánii v pacifickém divadle, ačkoli válečné záznamy často postrádají definitivní diagnózy a mnoho záznamů o evakuacích "vysoké horečky" bylo pravděpodobně také jiné tropické nemoci. V kapitole nazvané "Zelená válka", životopisec generála MacArthura William Manchester identifikuje, že tato nemoc byla jedním z mnoha oslabujících onemocnění postihujících obě strany na Nové Guineji v probíhajících krvavých bitvách s Kokoda
v extrémně drsném terénu za intenzivních těžkostí během šestiměsíčního období po celé dráze Kokoda v letech 1942-1943 a zmiňuje, že aby byli evakuováni z nemocnice, spojenečtí vojáci (kteří cyklistické síly) museli běžet horečkou, a že úmrtí na nemoci převyšovaly úmrtí způsobené zbraněmi 5:1. Podobně byla nemoc příčinou ztrát ve všech džunglových bojích pozemních bitev v kampani na Nové Guineji a Guadalcanal. Tam, kde Spojenci měli základny, mohli odstranit a ořezat vegetaci, nebo použít DDT jako profilaktickou bariérovou léčbu, takže míra onemocnění způsobených roztoči a klíšťaty u sil mimo frontové linie byla snížena.