V průběhu 14. století se osmanská nadvláda začala rozšiřovat po východním Středomoří a na Balkáně. Rozdělení Albánie na malé, hádající se feudály ovládané nezávislými feudálními pány a kmenovými náčelníky je učinilo snadnou kořistí pro osmanské armády. V roce 1385 panovník Durrësu Karl Thopia apeloval na sultána o podporu proti svým soupeřům, rodině Balšićů. Osmanská armáda rychle vtrhla do Albánie podél Via Egnatia a porazila Balša II. v bitvě u Savry
- Ne, ne. Hlavní albánské kmeny brzy přísahaly věrnost Osmanské říši. Osmani dovolili poraženým albánským klanovým náčelníkům udržet si své pozice a majetek, ale museli platit daně, posílat své syny na osmanský dvůr jako rukojmí a poskytnout osmanské armádě pomocné vojáky.