Vyplňte následující větu: Velitelé a otázky velení. Rozhodnutí spojenců o invazi na Guadalcanal se vyvinulo během období střetů na nejvyšší úrovni velení. Již v únoru 1942 americký velitel flotily admirál Ernest King začal propagovat více ofenzivní postoj v Pacifiku. To bylo v opozici jak vůdcům amerického generálního štábu, včetně generála George Marshalla, tak britskému válečnému vedení, kteří všichni byli více v souladu s prioritami "Německo jako první" pro válečné zdroje. Kingovi se podařilo přidělit větší zdroje na Pacifik, i když americké úsilí v severní Africe se vytrácelo. V březnu vypukl mezi admirálem Kingem a generálem Douglasem MacArthurem ostrý spor ohledně toho, jak mají být tyto zdroje nasazeny. To bylo nakonec vyřešeno kompromisem, který nechal generála MacArthura ve vedení oblasti jihozápadního Tichého oceánu a pověřil ho obsazením
Šalomounovy ostrovy západně od Guadalcanalu, severozápadní pobřeží Nové Guineje a Bismarckův souostroví včetně japonské námořní pevnosti v Rabaulu. Admirál Chester Nimitz by měl velet oblastí Tichého oceánu a řídit přes centrální Pacifik. Admirál Robert Ghormley, pod Nimitzem, měl velet oblasti jižního Tichého oceánu a dobýt Tulagi, kde Japonci založili základnu pro hydroplány. Ghormley by také, téměř jako pozdní myšlenka, zabavil Guadalcanal, kde se stavěla japonská přistávací dráha. Za Ghormleyho se admirál Frank Fletcher stal velitelem spojenecké operační jednotky 61.