Jakmile Němci napadli, mnoho Židů uteklo před postupujícími silami, ale rychlý pád Francie, jak vojensky, tak politicky, příměří
A rychlost, s jakou se to všechno stalo, uvízla mnohé z nich v jižní Francii. Philippe Pétain, který se stal francouzským premiérem poté, co Paříž padla německé armádě, uspořádal kapitulaci Německu. Poté se stal hlavou vlády Vichy, která spolupracovala s nacisty, tvrdila, že zmírní těžkosti okupace. Opozice vůči německé okupaci severní Francie a kolaborativní vládě Vichy byla ponechána francouzskému odboji uvnitř Francie a svobodným francouzským silám vedeným Charlesem de Gaullem mimo Francii. Německá okupace byla rychle doprovázena drsným zacházením; Židé byli vyhoštěni z Alsaska-Lotřiny a jejich majetek byl zabaven, zatímco zahraniční Židé - asi 32 000 - byli internováni po vyhlášení Vichy dne 4. října 1940. Další diskriminační opatření brzy následovala a zesílila poté, co nacisté vydali vyhlášku dne 27. září 1940; tyto byly provedeny francouzskou správou a zahrnovaly: identifikační požadavky pro Židy, sčítání lidu, aby se účtovali všichni Židé a podniky, vyvlastnění a "arianization" majetku, spolu s pracovními omezeními a zákazy. Dne 7. října 1940 Pétainova vláda zrušila dekret Crémieux, krok, který zbavil 117 000 francouzských Židů narozených v Alžírsku občanských práv, které jim byly uděleny v roce 1870.