Do roku 1950 bylo Turecko jednostranným státem, který fungoval pod silnou nacionalistickou vládou, která upřednostňovala turkizaci země a založení turecko-muslimské buržoasie na úkor náboženských menšin. Ačkoli mnoho Židů bylo zpočátku příznivě nakloněno k Turecku, během prvních dvou desetiletí existence Turecka opustila polovina až třetina jeho židovské populace. "Push" faktory zahrnovaly zákaz židovských sdružení a omezení a veřejnou cenzuru používání neturkských jazyků, jako je židovsko-španělština, jako součást kampaně "Občan, mluv turecky", stejně jako propuštění státních zaměstnanců, kteří nebyli považováni za "Turky" kvůli zákonu z roku 1926. Pogromy v Thraci v roce 1934
etnicky očištěných Židů z evropského Turecka.