Mannerheim si udělal kariéru v císařské ruské armádě a v roce 1917 dosáhl hodnosti generálporučíka. Měl významné místo při slavnostech korunovace cara Nikolaje II. v roce 1896 a později měl několik soukromých setkání s carem. Po bolševické revoluci v Rusku v listopadu 1917 vyhlásilo Finsko nezávislost, ale brzy se zapletlo do občanské války
mezi pro-bolševickými "červenými" a "bílými", kteří byli vojáky finského senátu, podporovaní vojáky německého impéria. Mannerheim byl jmenován vojenským velitelem bílých finskou delegací. Mannerheim byl jmenován vrchním velitelem ozbrojených sil země v roce 1939 po neúspěšné sovětské invazi do Finska. Osobně se také podílel na plánování operace Barbarossa a vedl finské obranné síly při invazi do SSSR po boku nacistického Německa, známé jako pokračovací válka. V roce 1944, když se vyhlídka na porážku Německa ve druhé světové válce stala jasnou, finský parlament jmenoval Mannerheima prezidentem Finska a dohlížel na mírová jednání se Sovětským svazem a Spojeným královstvím. V roce 1946 odstoupil z funkce prezidenta a zemřel v roce 1951.