Napište pokračování tohoto odstavce - Etnonymický význam leičiai, např. "Litevci", je známo z několika zdrojů. Toto slovo používají Lotyšové k označení Litevců: leiši, tj. leitis. V samogitském dialektu existovaly slova "leičiuoti" (mluvit jiným jazykem než samogitským, nebo mluvit v aukštaitském dialektu) a "leičiukas, leičiūkas" (osoba mluvící jiným jazykem než samogitským, má přízvuk). Porovnejte například s moderním litevským "žemaičiuoti" (mluvit v samogitském dialektu). V historických písemných zdrojích je znám důležitý příklad jednoho účastníka Lutské konference v roce 1429. John Steinkeller, který byl členem rady ve Vroclavi (Breslau), napsal v dopise adresovaném svému rodnému městu, že císař svaté říše římské, Sigismund, chtěl udělit Vytautovi titul krále Litvánu: "her wolde machen herczog Wytolten eynen konyng der Leytten". Slovní formy, které mají význam litovský, litevští, Litva a pravděpodobně pocházejí ze slova "leitis", se neustále nacházejí v historických zdrojích ze 14. a 15. století. Například Litva je v písemné formě přeložena jako "czwicshen Lythen und Prewssen" (1415); jako "das land Litten" s dalším objasněním, že to byla Aukštaitija v vyprávění účastníka nebo svědka bitvy u Strėvy
- Ne, ne. Vládce Litovců byl v kronikách Wiganda von Marburga uveden jako "die Litischen konige". Zdá se, že přítomnost takových tvarů s -ei- v lotyšštině (známější v západní části), německém a samogitském dialektu sama o sobě má vysokou možnost, že formy by mohly pocházet z západních Baltských, ale není jasné, proč nemají přídavku -uva / -ava.