what important event is this text about: Plocha osady Sa-Nur byla už na podzim 1977 osídlena izraelskými aktivisty, kteří se zde usadili poblíž staré policejní pevnosti. Původní jméno osady tehdy znělo Dotan. Provizorní zástavba tehdy sestávala z mobilních karavanů a stanů. Později získali tito osadníci povolení trvale se usadit na nedalekém místě, kde pak na základě rozhodnutí izraelské vlády z 28. srpna 1979 zřídili vesnici Mevo Dotan, do níž se stálí obyvatelé nastěhovali v červnu 1981. Do původní lokality mezitím přišla nová skupina sekulárních osadníků. Ti v roce 1983 založili nedaleko odtud dvě nové vesnice Kadim a Ganim. Od roku 1984 fungovala na místě pozdější osady Sa-Nur drobná umělecká kolonie, do které se nastěhovali zejména přistěhovalci z tehdejšího Sovětského svazu. V roce 1987 pak začal nový pokus o vytvoření plnohodnotné izraelské osady na tomto místě, které bylo tehdy oficiálně nazváno Sa-Nur. Žilo tu cca 15 rodin, přičemž výhledově se jich tu plánovalo usadit 80. Osada se ale nikdy populačně příliš nerozvinula. Během Druhé intifády byla vystavena častým útokům Palestinců a prohloubila se její izolace. Počátkem 21. století byla navíc obec Sa-Nur ponechána vně projektované Izraelské bezpečnostní bariéry, která měla v této oblasti sice proniknout hluboko do vnitrozemí Samařska, daleko za Zelenou linii, ale tyto izolované izraelské osady měla minout. V srpnu 2005 byl realizován plán jednostranného stažení prosazovaný vládou Ariela Šarona. V jeho rámci měli být z Pásma Gazy a ze severního Samařska staženi izraelští civilní osadníci. V severním Samařsku se to týkalo obcí Ganim, Kadim, Chomeš a Sa-Nur. Plán byl skutečně proveden a všechny čtyři vesnice byly opuštěny. Izraelská armáda si ovšem podržela kontrolu nad oblastmi těchto bývalých osad.
plán jednostranného stažení