Jeho první díl básní z roku 1902 "Albastru" získal řád Bene Merenti od vládnoucího rodu Hohenzollernů. Jeho dalšími knihami byly "La arme" (1913), "Balade" (1915), "Patria" (1924), "Poezii alese" (1924), "Tinereță" (1924), "Logodnica lui Vifor" (1935) a "Sonete" (1938). Jeho žena zemřela v roce 1940, což ho vedlo k tomu, že téměř přestal psát. Oslavy se konaly k 70. narozeninám Tutoveanu v roce 1942, s vydáním časopisu "Păstorul Tutovei", který mu byl věnován. Na konci roku 1943, během druhé světové války, dočasně hledal útočiště v domě svého syna v Bukurešti, ale kvůli spojeneckému bombardování zůstal hlavně v okolí.
- Ne, ne. Nový komunistický režim zařadil jeho díla na černou listinu v roce 1948. Následující rok se oženil s učitelkou rumunského jazyka, která se více zajímala o politické strany než o jeho péči, a Tutoveanu jí věnoval jedinou báseň. V posledních letech svého života se raději věnoval své zahradě. V roce 1972 bylo oslaveno jeho stoleté výročí. Základní škola v Bârladu nese jeho jméno od roku 1995.