Jeho jmenování do sekretariátu zahraničních věcí prezidentem Manuelem Ávilou Camachom znamenalo konec postrevoluční
dominance politiků ze severu země. Spolu se svým spolukabinetářem Miguelem Alemánem Valdésem (ministrem vnitra) dal Mexiku "nejprogresivnější zahraniční politiku a nejpořádnější vnitřní vládu v dějinách národa". V roce 1941 úspěšně vypořádal všechny zahraniční nároky vůči vládě vyplývající z vyvlastnění z éry Cárdenas. Vyjednal příznivou hospodářskou smlouvu, připevnil měnu peso k americkému dolaru a zajistil si půjčky na průmyslový rozvoj od Export-Import Bank of the United States.