V březnu 1951 íránský parlament (Majlis) hlasoval za znárodnění Anglo-Iránské ropné společnosti (AIOC) a jejích podílů přijetím zákona silně podporovaného Mohammadem Mosaddeghem, který byl zvolen premiérem v dubnu následujícího roku velkou většinou parlamentu. Mezinárodní soudní dvůr byl povolán k urovnání sporu, ale 50/50 rozdělení zisku, s uznáním znárodnění, bylo Mossadeghem odmítnuto. Přímé jednání mezi Brity a íránskou vládou přestalo a v průběhu roku 1951 Britové zvýšili tlak na íránskou vládu a zkoumali možnost převratu proti ní. Americký prezident Harry S. Truman se s tím zdráhal souhlasit, a Korea byla pro něj mnohem důležitější. Churchillův návrat k moci a Eisenhowerovo předsednictví s sebou přinesly politiku podkopávání Mossadeghovy vlády. Obě strany předložily návrhy, které byly pro druhou nepřijatelné, a každá strana věřila, že čas je na její straně. Vyjednávání se rozpadlo a jak se politické a ekonomické náklady blokády zvyšovaly uvnitř Íránu,
vznikl z armády a pro-britských frakcí v Majlis.