Odkažte se na níže uvedenou pasáž a odpovězte na následující otázku ve stejném jazyce jako pasáž:  Překlad: Jiří III. doufal, že "jazyk zlovolnosti nebude malovat mé záměry v těch barvách, které obdivuje, ani mě sykofán vyvyšovat nad to, co si zasloužím", ale v lidové mysli byl Jiří III. jak démonizován, tak chválen. Zatímco na začátku své vlády byl velmi populární, v polovině sedmdesátých let minulého století George ztratil loajalitu revolučních amerických kolonistů, ačkoli se odhaduje, že až polovina kolonistů zůstala věrná. Stížnosti v Deklaraci nezávislosti Spojených států byly prezentovány jako "opakující se zranění a uzurpace", že se zavázal k vytvoření "absolutní tyranie" nad koloniemi. Znění Deklarace přispělo k tomu, že americká veřejnost vnímá George jako tyrana. Současné záznamy o životě Jiřího III. se dělí na dva tábory: jeden ukazuje "převažující postoje v pozdější části vlády, kdy se král stal uctivým symbolem národního odporu vůči francouzským myšlenkám a francouzské moci", zatímco druhý "vytvořil své názory na krále z hořkých partyzánských bojů v prvních dvou desetiletích vlády a ve svých dílech vyjádřil názory opozice". Na základě posledního z těchto dvou hodnocení britští historici devatenáctého a počátku dvacátého století, jako Trevelyan a Erskine May, prosazovali nepřátelské interpretace života Jiřího III. Nicméně v polovině dvacátého století práce Lewise Namiera, který si myslel, že George byl "velmi pomlouván", zahájila přehodnocení muže a jeho vlády. Vědci z pozdního dvacátého století, jako jsou Butterfield a Pares a Macalpine a Hunter, jsou nakloněni k Georgeovi sympaticky, vidí ho jako oběť okolností a nemoci. Butterfield odmítl argumenty svých viktoriánských předchůdců s úhynoucím opovržením: "Erskine May musí být dobrým příkladem způsobu, jakým může historik upadnout do omylu díky nadměrné brilantnosti. Jeho schopnost syntézy a jeho schopnost spojovat různé části důkazů... ho přenesly do hlubšího...  Otázka: Z čeho byl král Jiří III. obviněn v Deklaraci nezávislosti?
absolutní tyranie