V březnu 1944, když se sovětská vojska rychle blížila jako součást útočné operace Uman<unk>Botoșani ve druhé světové válce, byla škola evakuována a Nădejde se společně s její těžce nemocnou matkou odstěhovala do hlavního města Bukurešti. Nicméně, vzhledem k
Po bombardování Bukurešti se přesunuli do venkovské oblasti Fundeni, kde zůstali až do října. V té době se s matkou přestěhovala do Bukurešti do domu Cameliiny sestřenice, vdovy Nicolae N. Beldiceanu. Do Iași se nevrátili, protože dům byl téměř zcela zničen bombardováním. Až do odchodu do důchodu v roce 1947 pracovala jako korektorka ve dvou nakladatelstvích, práci, kterou si pravděpodobně zajistila pomocí Sadoveanu. Její poslední čtvrtstoletí bylo monotónní: její matka zemřela v roce 1950 a občas navštěvovala Sadoveana, zejména v zimě, protože její domov byl špatně vytápěn. Obzvláště se těšila, když se u ní doma zastavili bývalí studenti, kteří projížděli hlavním městem. Nădejde zemřela v roce 1971 a byla pohřbena vedle svých rodičů na hřbitově Eternitatea.