Can you summarize the following document?
        
  Pocházel ze skromných poměrů, narodil se jako třinácté dítě v rodině dělníka z královopolské cihelny u Brna. Spolu se svými četnými sourozenci hrál loutkové divadlo, v osmi letech se stal členem brněnského ochotnického spolku. V roce 1928 absolvoval studium na učitelském ústavu a odešel učit do Lomnice u Tišnova. Nicméně začal zde studia na dramatickém oddělení brněnské konzervatoře, kde studoval i jeho starší bratr Rudolf. Konzervatoř ukončil v roce 1932 a další rok studoval ještě estetiku na filozofické fakultě brněnské univerzity. Po absolvování prezenční vojenské služby nemohl získat vhodné učitelské místo, namísto učitelování přijal v roce 1932 nabídku od brněnského Zemského divadla na stálé angažmá. Zde hrál až do roku 1940 a vytvořil asi 120 různých rolí. Současně v divadle vykonával funkci dramaturga a vedoucího představení pro děti.  V roce 1940 se odstěhoval do Prahy, neboť přijal nabídku na angažmá v pražském Národním divadle, kde pak působil až do roku 1977.  Po několika menších filmových rolích se poprvé objevil ve větší roli společně s Lídou Baarovou ve filmu "Za tichých nocí".  Za druhé světové války byl zapojen do protinacistického odboje. Finančně pomáhal několika rodinám, které měly někoho v koncentračním táboře, spolupracoval s podzemním hnutím na Moravě, podporoval nejmenovaného parašutistu, který se ukrýval na Moravě a po nějakou dobu byl kurýrem šifrovaných zpráv. Po dobu války také uchovával majetek jisté židovské rodiny. Po válce mu bylo vyčítáno, že 24. 6. 1942 spolu s dalšími herci a umělci přísahal v Národním divadle věrnost Říši a navíc byl při této události zachycen na fotografii, jak zdraví nacistickým pozdravem se vztyčenou pravicí. Očištění se dočkal díky důkazům o své odbojové činnosti za války a po válce obdržel potvrzení o státní spolehlivosti a národní bezúhonnosti.  Za svůj život si zahrál mnoho vážných, tragických postav, ztvárnil několik významných mužů z české národní historie: Mikoláše Alše ve stejnojmenném filmu, Bedřicha Smetanu ve filmu "Z mého života" nebo postavu českého krále Václava IV. Lucemburského ze známé husitské trilogie), dále též fiktivní postavu Ing. Prokopa z filmu natočeného podle Čapkova románu "Krakatit". V 50. letech se také etabloval jako úspěšný představitel soudobé filmové kriminalistiky coby kapitán – detektiv Sboru národní bezpečnosti po boku Josefa Beka. Jedna z jeho posledních filmových rolí byla role ve známém komediálním muzikálu Zdeňka Podskalského "Noc na Karlštejně", kde si zahrál další historickou postavu, arcibiskupa Arnošta z Pardubic.  V letech 1945 až 1949 vyučoval na pražské konzervatoři, v období 1950–52 a 1959–63 byl externím pedagogem na pražské DAMU, od roku 1951 i na FAMU. Zde získal v roce 1963 stálý úvazek a v roce 1966 byl jmenován profesorem. Na FAMU působil až do roku 1971, kurs herectví vedl i na brněnské JAMU. V roce 1977 podepsal Antichartu  Disponoval jemným, měkkým a konejšivě melodickým hlasem s lehkým moravským témbrem, který byl jako stvořený pro rozhlasovou četbu či pro práci v pořadech pro děti. Účinkoval v rozhlasových hrách "Pohádka máje" (1938), "První parta" (1938), "Stříbrný vítr" (1939), "Měla jsem tři syny" (1947), "Válka s mloky" (1958), "Srpnová neděle" (1960), "Hodina v rodném městě" (1962), "Případ Oppenheimer" (1962), "Tři směrem k tichu" (1963, smazáno), "Bylo to na váš účet" (1964), "Jistý den daleké minulosti" (1965), "Sedm svědků" (1967), "Ženich pro Marcelu" (1969, smazáno, soukromá nahrávka nalezena u autora textu), "Skvělé vyhlídky" (1971), "Pankrác Budecius, kantor" (1973), "Jitřenka naší slávy" (1973), "Šarlatové písmeno" (1975), "Tygr" (1975), "O kočičce a mistru instalatérském, který se nezalekl" (1975), "Humelšnábl a boj se smrtí" (1976, smazáno), "Až delfín promluví" (1976), "Slabé odpolední slunce" (1977, smazáno, zachováno v archivu herce Bohumila Švarce); načetl mnoho knih, mj.: "Klapzubova jedenáctka" (1953), "Veselí občané sichemští" (1957), "Borovice" (1960), "Příhody lišky Bystroušky" (1963 a 1969), "Mistr Kampanus" (1967), "Osudy dobrého vojáka Švejka" (1973), "Za smíchem starého Brna" (1976), "Apokryfy" (1955), či Čapkovo "Povídání o pejskovi a kočičce". Nezapomenutelným se stal, mimo jiné, například jeho televizní hlas, který propůjčil jičínskému ševci a hodnému loupežníkovi Rumcajsovi, jeho synovi Cipískovi a loupežnické mamce Mance.  Několik roli vytvořil i v Československé televizi a rozhlasu, např. v televizním seriálu "Byl jednou jeden dům", kde hrál postavu malíře, nebo ve vynikající inscenaci "Romeo a Julie na konci listopadu", kde hrál společně s Danou Medřickou. Z dalších TV rolí: "Malér" (podle Dürrenmatta, 1965), "Sám proti městu" (1974), "Půlpenny" (1974). Měl hrát hlavní roli primáře Sovy v seriálu "Nemocnice na kraji města", ale uprostřed natáčení zemřel, takže bylo nutné roli dodatečně přeobsadit slovenským hercem Ladislavem Chudíkem a již natočené části musely být znovu přetočeny. Dva dny před smrtí odešel z angažmá v Národním divadle, neboť byl nespokojen s tím, jak se divadlo (konkrétně tehdejší ředitel Přemysl Kočí, který Högra osočoval z hereckého neumětelství) zachovalo při nuceném odchodu jeho herecké kolegyně Vlasty Fabiánové; nakolik tato událost ovlivnila jeho zdraví a uspíšila jeho odchod z tohoto světa, se však lze jen dohadovat. Dne 14. prosince 1995 byla jeho jménem nazvána jedna z ulic městské části Brno-Královo Pole.

  Vlasta Fabianová
Karel Höger (17. června 1909 Královo Pole – 4. května 1977 Praha) byl český herec. Byl to velice jemný člověk s mimořádně citlivým hereckým projevem a kultivovanou výslovností. Jeho první manželkou byla herečka Zdenka Procházková, v roce 1962 se oženil s Evou Vachkovou.