Hlavní zahraniční politickou iniciativou Rooseveltova prvního funkčního období byla politika dobrého sousedství, která byla přehodnocením americké politiky vůči Latinské Americe. Spojené státy často intervenovaly v Latinské Americe po vyhlášení Monroeovy doktríny v roce 1823 a Spojené státy okupovaly několik latinskoamerických národů v banánových válkách, které se objevily po španělsko-americké válce v roce 1898. Po nástupu Roosevelta do úřadu, odstoupil
Americké síly z Haiti a uzavřely nové smlouvy s Kubou a Panamou, ukončily jejich status amerických protektorátů. V prosinci 1933 Roosevelt podepsal Montevidejskou úmluvu o právech a povinnostech států a vzdal se práva jednostranně zasahovat do záležitostí latinskoamerických zemí. Roosevelt také normalizoval vztahy se Sovětským svazem, který Spojené státy odmítly uznat od 20. let 20. století. Doufal, že bude moci znovu vyjednat ruský dluh z první světové války a otevřít obchodní vztahy, ale žádný pokrok nebyl dosažen v obou otázkách a "obě národy byly brzy zklamané dohodou".