V předvečer osvobození proběhlo několik bitev mezi prapory a ELAS; nejznámější z nich byla bitva u Meligalas v září 1944. Po osvobození byly tyto skupiny pouze dočasně rozpuštěny a byly rekrutovány do žandarmerií, aby spolu s britskými a vládními silami bojovaly proti EAM/ELAS v bitvě u Dekemvriany.
, v Aténách. Bezpečnostní prapory se vždy kapitulovaly Britům, kteří jim obvykle nechali zbraně, které jim Němci poskytli. Generál Ronald Scobie, který velel britským silám v Řecku, v protikladu k jeho postoji k EAM, které odmítl jako pouhé "bandity", zacházel s bezpečnostními prapory jako s legitimní vojenskou silou. Britský premiér Winston Churchill měl velmi příznivý názor na bezpečnostní prapory, když řekl: "Zdá se mi, že kolaboranti v Řecku v mnoha případech udělali to nejlepší, co mohli, aby ochránili řecké obyvatelstvo před německým útlakem". Když ho labourističtí poslanci v Dolní sněmovně kritizovali za to, že zaměstnával bezpečnostní prapory k boji na britské straně proti EAM v "Dekemvrianě", Churchill odpověděl: "Ochranné prapory vznikly, aby chránily řecké vesničany před drancováním některých z těch, kteří pod rouškou záchranářů své země žili na obyvatelích a velmi málo bojovali proti Němcům". Celkově bylo jen velmi málo jejich členů souzeno a odsouzeno za kolaborantství. Například jejich tvůrce a předseda vlády Řecka, Rallis, byl odsouzen k doživotnímu vězení za zradu a zemřel ve vězení v roce 1946, ale byl zproštěn viny za jeho zapojení do bezpečnostních praporů.