Následující tisíciletí vidělo, že oblast dnešního Pákistánu vstřebává mnoho vlivů, které jsou zastoupeny mimo jiné ve starověkých buddhistických místech Taxila a Takht-i-Bahi, islámských-sindských památkách z 14. století v Thatta a mughalských památkách z 17. století v Lahore. V první polovině 19. století si region přivlastnila Východoindická společnost, po roce 1857 následovala 90letá přímá britská vláda a skončila vytvořením Pákistánu v roce 1947 prostřednictvím úsilí, mimo jiné, budoucího národního básníka Allamy Iqbal a jeho zakladatele Muhammada Aliho Džinny. Od té doby země zažila jak civilně demokratickou, tak vojenskou vládu, což vedlo k obdobím významného hospodářského a vojenského růstu, stejně jako k obdobím nestability; významným obdobím v posledních letech bylo odtržení od vlády v roce 1991.
Východního Pákistánu jako nového národa Bangladéše, když prohrál válku s Indií v roce 1971.