Vytvoření B-29 dalo Spojeným státům bombardér s dostatečným doletem, aby dosáhl japonských domovských ostrovů z bezpečí amerických základn v Tichém oceánu nebo západní Číně. Zařízení japonského ostrova Iwo Jima dále posílilo schopnosti, které Američané měli ve své strategické bombardovací kampani. Vysoko-výbušné a zápalné bomby byly použity proti Japonsku s ničivým účinkem, přičemž při ohnivém bombardování Tokya došlo k většímu počtu bez rozlišení ztrát na životech
9. a 10. března 1945 než byla způsobena buď Dresdenskou misí, nebo atomovými bombami, které byly shodeny na Hirošimu nebo Nagasaki. Na rozdíl od strategické bombardovací kampaně USAAF v Evropě, s jejím deklarovaným (i když nedosažitelným) cílem přesného bombardování strategických cílů, bombardování japonských měst zahrnovalo od začátku záměrné cílení na obytné zóny. Bombové nálože obsahovaly velmi vysoké množství zápalných látek, jejichž záměrem bylo zapálit vysoce hořlavé dřevěné domy běžné v japonských městech a tím vytvořit ohnivé bouře.