Po příjezdu dostali všichni Moluky "stát cizince", protože odmítli nizozemskou státní příslušnost a trvali na návratu do nezávislé republiky Jižní Moluky. V důsledku indonéského zákona o státní příslušnosti z roku 1958 ztratila většina Moluků v Nizozemsku indonéské občanství a stala se státními příslušníky. V sedmdesátých letech se počet Moluků v Nizozemsku zvýšil na 30 000 osob. Většina z nich stále věřila v nezávislou Molukskou republiku a nechtěla získat nizozemské občanství. Po holandské železniční rukojmí krizi v roce 1975
a další násilné akce, se nizozemská vláda rozhodla zlepšit situaci Moluků. Nizozemská vláda se s Molukany setkala v roce 1976 se zvláštním zákonem (tzv. Wet betreffende de positie van Molukkers), aby se právní postavení Molukanských obyvatel s bydlištěm v Nizozemsku vyrovnalo s nizozemskými občany. Moluky, na které se tento zákon vztahuje, nemají právo účastnit se voleb, národních i evropských. Třetí generace Moluků by měla získat nizozemské občanství zákonem.