Přestože podporuje některé aspekty Dobrogeanu-Ghereových teorií ohledně způsobu, jakým bylo nevolnictví údajně prodlouženo, v diskrétní formě i po 20. století, Pătrășcanu zpochybnil jeho odmítnutí prozkoumat účinky kapitalismu na venkovských oblastech. Podle Pătrășcanuho bylo založení nájemníků nemovitostí, které považoval za příčinu vzpoury v roce 1907
a další, menší, rolnické povstání, nebylo známkou prodlouženého feudalismu, ale kapitalistického pronikání do zemědělství. V rozporu se sociálně demokratickými ideology Lotharem Rădăceanu a Šerbanem Voineou (kterého obvinil z toho, že ztratil kontakt s dělnickou třídou), Pătrășcanu teoretizoval, že rumunská maloburžoazie se zmenšuje pod tlakem úspěšných kapitalistů, zatímco odmítal představu, že státní úředníci patří do střední třídy.