Tato politika umělé izolace Mandžuů ze severovýchodu od zbytku Číny nemohla trvat věčně. V padesátých letech 20. století byl do střední Číny vyslán velký počet mandžuských praporčíků, aby bojovali proti povstalcům Taipingů.
- Ne, ne. (Například jen provincie Heilongjiang, která v té době zahrnovala pouze severní část dnešního Heilongjiangu, přispěla na kampaň 67 730 banérů, z nichž přežilo pouze 10 20%). Ti málo, kteří se vrátili, byli demoralizováni a často byli nakloněni k závislosti na opiu. V roce 1860, v důsledku ztráty "Vnější Mandžuska" a s císařskými a provinčními vládami v hlubokých finančních potížích, se části Mandžuska oficiálně otevřely čínskému osídlení; během několika desetiletí se Mandžusové stali menšinou ve většině mandžuských okresů.