Do roku 1908 byla tato loď uvedena v časopise "The American Marine Engineer" jako nejstarší lodě s kovovým trupem, která tehdy existovala, a která je zajímavá pro inženýry kvůli jejímu stáří. Tyto dva motory byly nakloněné jednoduché parní motory s úderem, které byly originální a běžely dobře v roce 1908. První ze tří sérií kotlů byly typu zpětného komína, které vydržely padesát let, než byly nakonec nahrazeny typy zpětných trubek. Provozní tlak byl nízký, dostatečný k pohonu motorů při 20 otáčkách za minutu, přičemž v strojovně byly potrubí z tlusté mědi, které byly propojeny s mosaznými flangovými spoji. Když se kolem roku 1905 lodě konečně přepnulo z petrolejových světlometů na elektrické, musel být konstruován speciální motor pro dynamo, který by pracoval s nízkým tlakem páry. Pára byla také použita ve zvláštním systému k odpuzování příchozích s horkou vodou přímo z kotle. Spotřeba uhlí před nejnovějšími úpravami činila dvě tuny za hodinu a po úpravách byla jen půl tuny za hodinu. Loď měla dvě parní rakety. Loď nikdy nepokročila ani deset uzlů, dokud nebyla odeslána z přístavu v Clevelandu do Buffalu, aby zabránila nepokojům po atentátu na prezidenta Williama McKinleyho.
6. září 1901 a s ohledem na bezpečnostní prvky dosáhla téměř čtrnáct uzlů při 30 otáčkách za minutu.