Během svého vrcholu hrozilo Osmanské říši dobýt rakouské hlavní město Vídeň dvakrát: v roce 1529
a 1683. Po druhé osmanské porážce ve Vídni a po skončení Velké turecké války v roce 1699 však Habsburkové získali nadvládu a uchvátili Maďarsko a Chorvatsko z rukou Osmanů. Po těchto výdobytcích již Rakousko nebylo schopno postoupit na Balkán kvůli soupeřícímu vlivu Ruska v patové situaci a sporu známém jako východní otázka. Zatímco osmanská kontrola na Balkáně klesla, Rakušané nebyli schopni anektovat žádné nové území až do Bosny v roce 1908, a dokonce i to způsobilo diplomatickou krizi (bosenské krizi). Mezitím Rusko pomohlo několika národnostem na Balkáně vzbouřit se proti Osmanským a vytvořit samostatné národní státy na Balkáně. Po vyvrcholení všech změn od řecké války za nezávislost (1821-1829) až po balkánské války (1912-1913) se rakouská a osmanská říše již navzájem neohraničovaly. To jim umožnilo připojit se k centrálním mocnostem jako spojencům během první světové války. Porážka Centrálních mocností vedla ke svržení obou monarchie.