Francie investovala do Dai Viet tím, že podpořila frakci Nguyen Anh proti Taysonově povstání během vietnamské občanské války (1789 <unk> 1802). Francouzský král Ludvík XVI. podepsal s Nguyenem Anhem Versailleskou smlouvu v roce 1787, aby dal Nguyenovým loajalistům spojenectví s Francií. Ačkoli smlouva nebyla nikdy ratifikována, tisíce francouzských žoldáků a důstojníků se shromáždily na straně Nguyen Anh a bojovaly proti Taysonům. Když Anh porazil Taysonovy a byl korunován jako císař Gia Long (r. 1802<unk>1819) zjednoceného království Vietnamu v roce 1802, přibližně 400 Francouzů sloužilo nové monarchie jako dvorní úředníci a poradci Gia Longa, kteří relativně tolerovali všechna náboženství včetně katolicismu. Naneštěstí Gia Longův nástupce <unk> císař Minh Mạng (r. 1820<unk>1841) byl konzervativní konfuciánský a izolacionistický vládce. V roce 1826 zrušil diplomatické vztahy s Francií. Začalo se od roku 1833, po povstání Lê Văn Khôi
, vietnamský panovník zaměřil se především na katolické křesťany kvůli náboženskému pronásledování tím, že je označil jako "tà đạo" (kacíři), vydal několik "dụ cấm đạo Gia tô" (edikt o omezení katolické víry) a zakázal misionářské činnosti. Toto pronásledování katolíků a popravy francouzských biskupů vytvořily záminku pro intervenci Francie, ale nová francouzská monarchie pod vládou Ludvíka Filipa I. (v. 1830<unk>1848) se nezaměřovala na ochranu svých misionářů na Dálném východě.