Pro-římský vandalský král Hilderik byl svržen svým bratrancem Gelimerem v roce 530. Následné povstání na Sardinii a v Tripolitánii poskytlo Justiniánovi záminku k zásahu. Jmenoval Belisariuse, aby vedl invazi proti
Vandalské království začátkem roku 533. Teodoricova dcera Amalasuntha, která vládla ostrogotskému království v Itálii jako regentka pro svého syna Athalarica, povolila římským expedičním silám, aby během kampaně používaly přístav Syrakus. Během jednoho roku Belisarius porazil Vandaly s podporou domorodého obyvatelstva a dobyl jejich království. Mír na znovu dobytých území v severní Africe trval roky kvůli nepokojům neovladatelných berberských kmenů a jejich spolupráci s povstaleckými římskými vojáky. V Itálii zemřel Athalaric a Amalasunthin bratranec Theodahad ji v roce 535 zavraždil. Neidentifikovaná přírodní katastrofa, pravděpodobně prach z velké vulkanické erupce, zatemnila slunce mezi 24. březnem 535 a 24. červnem 536. Nízká teplota způsobila katastrofické úbytky úrody a masivní hladomor. Katastrofa Justiniána nezabránila v tom, aby šel do války proti ostrogotům. V roce 535 Mundus dobyl Dalmácii a Belisarius dobyl Sicílii. Během následujících pěti let Belisarius obsadil téměř celou Itálii, ale na severu přežilo ostrogotické království. Využili koncentrace římských vojáků v Itálii, Bulhaři zahájili loupežný útok na Balkán a Chosrov pokračoval ve válce. Vpadl do Sýrie, vyrazil Antiochie a obnovil sasánskou nadvládu nad Lazicí.