Když přišla zpráva, že Mongolové v roce 1260 překročili řeku Jordán, sultán Qutuz a jeho vojska pokračovali na jihovýchod směrem k 'Sprince Goliáše' (známému v arabštině jako 'Ain Jalut') v Jezreelském údolí. V bitvě u Ain Djalut se setkali s asi 20 000 mongolskými vojáky
a bojoval neúnavně po mnoho hodin. Mamlukský vůdce Baibars většinou používal taktiku "raz a uteč" ve snaze nalákat mongolské síly, aby ho pronásledovaly. Baibars a Qutuz ukryli většinu svých sil v kopcích, aby čekali v přepadení, až se Mongolové dostanou do dosahu. Mongolský vůdce Kitbuqa, již vyprovokovaný neustálým útěkem Baibars a jeho vojáků, se rozhodl pochodovat vpřed se všemi svými vojáky po stopách prchajících Egypťanů. Když Mongolové dosáhli vysočiny, Egypťané se objevili z úkrytu a Mongolové se ocitli obklíčeni nepřátelskými silami, když je skryté vojsko udeřilo ze stran a Qutuz zaútočil na mongolskou zadní stranu. Odhady počtu egyptských vojáků se pohybují od 24.000 do 120.000. Mongolové se z té pasti dostali a dokonce dočasně úspěšně protiútok spustili, ale jejich počet byl tak omezen, že výsledek byl nevyhnutelný. Téměř celá mongolská armáda, která zůstala v regionu, včetně Kitbuqa, byla toho dne buď zabitá, nebo zajatá. Bitva u Ain Džalutu byla pro mongolské dobytí vrcholnou událostí.