V posledních týdnech nacistického Německa a války v Evropě
, mnoho civilistů, vládních úředníků a vojenského personálu po celém Německu spáchalo sebevraždu. Kromě vysoce postavených nacistických úředníků, jako byli Adolf Hitler, Joseph Goebbels, Heinrich Himmler, Philipp Bouhler a Martin Bormann, se mnoho dalších rozhodlo pro "Selbstmord" (německy "sebevražda", doslova "sebevražda") spíše než přijmout porážku Německa. Mezi motivačními faktory patřil strach z represí a zvěrstev ze strany spojenců a zejména Rudé armády, nacistická propaganda, která oslavovala sebevraždu jako lepší než porážku, a sklíčenost po sebevraždě Adolfa Hitlera. Například v květnu 1945 spáchalo až 1000 lidí sebevraždu před a po vstupu Rudé armády do německého města Demmin, což vyústilo ve vlnu znásilnění, drancování a poprav spáchaných vojáky Rudé armády. Jen v Berlíně bylo v roce 1945 hlášeno více než 7.000 sebevražd.