Stotzas sloužil jako osobní strážce generála Martinuse v armádě pod Belisariusem, která dobyla
Vandalské království v Africe v roce 533/534. V roce 536 vypukla vojenská vzpoura v byzantské armádě v Africe proti jejímu vůdci Šalamounovi. Povstalci si vybrali Stotzase, aby je vedl, a zaměřili se na vyhnání imperialistů a založení Afriky jako samostatného státu, který by vládl sám. Stotzas pochodoval proti hlavnímu městu, Kartagíně, s armádou 8 000 mužů, k nimž se připojilo nejméně tisíc přeživších Vandalů a několik uprchlých otroků. Obklíčil město, které se mělo vzdát, když Belisarius náhle dorazil z Sicílie. Stotzas zrušil obléhání a ustoupil do Membrese, kde byla jeho armáda poražena Belisariusem. Povstalci uprchli do Numidie, kde Stotzas přesvědčil většinu byzantské posádky, aby se k němu připojila, poté, co zavraždil jejich důstojníky; podle historika Prokopia, v tomto okamžiku dvě třetiny byzantské armády v Africe přešly do tábora povstalců.