Tato daň byla původně uložena římským císařem Vespasiánem jako jedno z opatření proti Židům v důsledku první římsko-židovské války v letech 66-73 n. l. Vespasián zavedl daň po židovské vzpouře
(Josephus "BJ" 7. 218; Dio Cassius 65.7.2). Tato daň byla ukládána všem Židům v celé říši, nejen těm, kteří se zúčastnili vzpoury proti Římu. Tato daň byla uložena po zničení Druhého chrámu v roce 70 n. l. namísto poplatku (nebo desátku), který Židé platili za údržbu chrámu. Výše vybírání byla dva denáry, což odpovídá 9000% šekelů, které dříve platili věrní Židé za údržbu jeruzalémského chrámu (7). Tato daň měla jít spíše do chrámu kapitolského Jupitera, hlavního střediska starověkého římského náboženství. "Fiscus Judaicus" byl pro Židy ponížením. V Římě byl za výběr daně zodpovědný zvláštní prokurátor, který byl znám jako "procurator ad capitularia Iudaeorum". Od placení daně byli osvobozeni pouze ti, kdo opustili judaismus.