Po dosažení národní jednoty v roce 1918 vstoupila rumunská literatura do takzvaného zlatého věku, charakterizovaného rozvojem rumunského románu. Tradiční společnost a nedávné politické události ovlivnily díla jako Liviu Rebreanu "Răscoala" ("Povstání"), která byla publikována v roce 1932 a byla inspirována rumunským rolnickým povstáním v roce 1907.
, a "Pădurea Spânzuraților" ("Les oběšených"), publikované v roce 1922 a inspirované rumunskou účastí v první světové válce. Zrození moderního románu lze vidět v Hortensia Papadat-Bengescu ("Concert din muzică de Bach"<unk> "Bach Concert"), Camil Petrescu ("Ultima noapte de dragoste, întâia noapte de război"<unk> "Poslední noc lásky, první noc války"). George Călinescu je další složitá osobnost rumunské literatury: romanopisec, dramatik, básník, literární kritik a historik, esejista, novinář. Vydal autoritativní monografie o Eminescuovi a Creangă a monumentální (téměř 1000 stran v quarto) historii rumunské literatury od jejího vzniku až do doby jeho psaní (1941).