Dne 24. února 1880, přibližně 11.000 mužů na 19 lodích, chráněných "Blanco Encalada", "Toro" a "Magallanes" a dvěmi torpédovými čluny, vyplul z Pisagua. O dva dny později, 26. února, dorazili Chilejci u Punta Coles, nedaleko Pacochy v Ilo. Přistání trvalo několik dnů, ale nenarazili na žádný odpor. Peruánský velitel, Lizardo Montero, se odmítl pokusit se vyhnát Chile z pláže, jak čilijci očekávali. Dne 22. března 3642 chilských vojáků porazilo 1300 peruánských vojáků v bitvě u Los Ángeles, čímž přerušilo veškeré přímé dodávky z Limy do Arice nebo Tacny (doplnění bylo možné pouze přes dlouhou cestu přes Bolívii). Po bitvě u Los Angeles zůstaly v jižním Peru pouze tři spojenecké pozice: 2. armáda generála Leyvy v Arequipa (včetně některých přeživších z Los Angeles), 7. a 8. divize Bolognesi v Arice a 1. armáda v Tacně. Tyto síly byly pod přímým velením Campero. Tyto čísla se však ukázaly jako bezvýznamné, protože Peruánci nebyli schopni soustředit vojáky nebo se dokonce pohybovat ze svých posádek. Po překročení pouště 26. května chilská armáda (14 147 mužů) zničila spojeneckou armádu 5 150 Bolivijců a 8 500 Peruánců v bitvě u Tacna
- Ne, ne. Potřeba přístavu v blízkosti armády pro zásobování a posílení vojáků a evakuaci raněných nutila chilské velení soustředit se na zbývající peruánskou pevnost Arica. Dne 7. června, po bitvě u Arice, padla poslední peruánská bašty v Tacna departementu. Po Tacenské a Arické kampani přestaly peruánské a bolivijské pravidelné armády existovat a Bolívie skutečně opustila válku.