Tato oblast byla součástí Velké moravské říše v raném středověku a stala se součástí vznikajícího polského státu v 10. století za jeho prvního vládce Mieszka I. V době rozdělení Polska byla součástí vévodství Slezska, Legnice, Jaworu a Świdnice. Na počátku 13. století postavil polský vévoda Jindřich vousatý na tomto místě obranný hrad kvůli jeho blízkosti polsko-české hranice. Osada byla zmíněna v dokumentech z roku 1232 (jako "Landeshut") a 1249 (jako "Landishute" a "Landishute forensis auch Camena Gora"). V roce 1254 Piastský vévoda Boleslav II. plešatý z Legnice dal oblast benediktinskému klášteru Opatovice (v východním Čechách), který již založil opatství Grüssau v nedalekém Krzeszově. Když opatství v roce 1289 přešlo do rukou cisterciánů, získal ho vévoda Bolko I. ze Świdnice, který ho rozšířil jako pevnost proti nedalekému království Čech a v roce 1292 mu udělil městská práva. V roce 1334 obdržel nové výsady od vévody Bolka II. Malého. Nicméně vévodství při Bolkově smrti v roce 1368 upadlo české koruně. V roce 1426 ho spálili Husité.
V roce 1490 se vrátila do Čech, pak pod vládu Vladislava II., který postavil nové městské hradby.