Rozdělení Indie formálně vstoupilo v platnost 14. srpna 1947, rozdělením provincií Bengálsko (s Východním Pákistánem, nyní Bangladéš) a Pádžáb (s Západním Pákistánem, nyní Pákistánem) k vytvoření samostatného národa (z Indie), jak je uvedeno v Pákistánském hnutí, které obhajovalo "teorii dvou národů" <unk>, že muslimové a hinduisté nemohou udržet národ společně kvůli náboženským rozdílům, které by se ukázaly být příliš obtížné kompromitovat, nebo v některých případech jednoduše nemožné dosáhnout vzájemné shody. Rozdělení vyvolalo velké komunální konflikty a krátce poté vyvolal velký spor o území Kašmíru (bývalý knížecí stát pod britským rájem, který byl suverénně požadován v plném rozsahu jak Dominion of India, tak Dominion of Pakistan) rozsáhlou válku mezi oběma sousedními zeměmi. Indie a Pákistán se od získání nezávislosti zapojily do čtyř ozbrojených konfliktů (1947, 1965, 1971, 1999), z nichž všechny vycházejí z jejich sporů v Kašmíru s výjimkou války v roce 1971.
- Ne, ne. Nicméně některé diplomatické snahy uspěly v podpoře dvoustranného obchodu a sportovních akcí mezi oběma národy, stejně jako v tom, že umožnily Indiánům a Pákistáncům pokojně překročit hranici a navštívit prostřednictvím služeb poskytovaných Samjhauta Expressem a dvoustrannou autobusovou trasou Delhi-Lahore. Smlouva ze Šimly z roku 1972 a následné dvoustranné dohody zavazují obě národy k hledání mírového řešení konfliktu v Kašmíru a současně k podpoře obchodní a ekonomické spolupráce.