V dubnu 1946 došlo k kontroverzní politické fúzi v části Německa, která byla spravována od května 1945
, jako sovětská okupační zóna. Ti, kdo se snažili o provedení fúze, možná měli v úmyslu, aby se následně rozšířila napříč všemi čtyřmi vojenskými okupačními zónami, do kterých byly rozděleny západní dvě třetiny Německa, ale to se nikdy nestalo. Nejdůležitějším efektem fúze bylo, že Komunistická strana a Sociálně demokratická strana se spojily a vytvořily Socialistickou stranu jednoty ("Sozialistische Einheitspartei Deutschlands" / SED). Po "sjednocujícím kongresu" se tisíce členů komunistické strany (spolu s mnoha sociálními demokraty) - především ti, kteří skončili v sovětské zóně - spěchali podepsat své členství v nové straně. Navzdory tomu, že byl během toho všeho zadržen v Sovětském svazu, byl Dietfried Müller-Hegemann jedním z těch, kteří se stali členy SED v roce 1946. V zemi, která se později stala zemí vyznačenou výjimečně politizovaným systémem zdravotní péče, byla Müller-Hegemann v následujících 25 letech pozoruhodně loajálním členem strany. Teprve v roce 1948 ho však Sověti propustili a mohl se vrátit do Berlína. Zde získal oficiální uznání jako německý vojenský důstojník, čestný odznak, který by uděloval rostoucí uznání po obnovení sovětské okupační zóny v říjnu 1949 jako sovětské sponzorované Německé demokratické republiky ("Východní Německo").