Sanjabi a Allahyar Saleh v 50. letech vedli Íránskou stranu, nacionalistickou, progresivní, levicovou a protisovětskou skupinu. Strana se stala součástí Národní fronty. Sanjabi byl věrným stoupencem Mohammada Mossadegha a později sloužil jako ministr školství za Mossadegha v roce 1952. Mossadegh vedl hnutí za znárodnění britského ropného průmyslu v Íránu (který se po znárodnění stal známý jako National Iranian Oil Company) a poté, co to bylo dosaženo, se zapojil do horké bitvy s Brity (kteří dříve kontrolovali ropný průmysl a chtěli znovu získat kontrolu nad ním) a s silami shromažďujícími se kolem Mohammada Reza Shah (krále Íránu, který byl proti Mossadeghově politice vůči Britům, stejně jako úsilí premiéra o omezení moci a vlivu šáha). Poté, co CIA a MI6 svrhli Mossadegha
v srpnu 1953 a obnovil šáha na trůnu, Sanjabi, spolu s dalšími stoupenci Mossadegh, vstoupili do opozice proti šáhovému režimu. Byl silně zapojen do vytvoření Druhé národní fronty v roce 1960. Znovu vytvořená Národní fronta měla zůstat aktivní po dobu pěti let, ale za stále zhoršujících se okolností. Navzdory umírněným požadavkům na volební reformy a šáha, který by "vládl a ne vládl", šáh odmítl tolerovat aktivity fronty. Jeho mocné bezpečnostní síly, především nechvalně známý SAVAK, umlčely Sanjabiho a další sekulární demokraty. Kvůli tomu a řadě dalších faktorů byla do roku 1965 rozpuštěna. Fronta měla zůstat spící až do konce sedmdesátých let. Byl oživen koncem roku 1977 Sanjabi jako jeho vůdce.