Odkažte se na níže uvedenou pasáž a odpovězte na následující otázku ve stejném jazyce jako pasáž:  Úryvek: J. C. Cooper ve svém slovníku The Dictionary of Christianity píše, že svatý Valentýn byl "římským knězem, který byl uvězněn za to, že pomáhal pronásledovaným křesťanům". Současné záznamy o svatém Valentýně byly pravděpodobně zničeny během Diokleciánova pronásledování na počátku 4. století. V 5. nebo 6. století publikovala kniha Passio Marii et Marthae příběh mučednictví svatého Valentýna z Říma, možná tím, že si půjčila mučení, která se stala jiným svatým, jak bylo obvyklé v literatuře té doby. Stejné události se nacházejí také v Bédově Martyrologii, která byla sestavena v 8. století. Tvrdí, že svatý Valentýn byl pronásledován jako křesťan a osobně vyslýchán římským císařem Klaudiem II. Klaudius na Valentýna udělal dojem a vedl s ním rozhovor. Snažil se ho přesvědčit, aby se obrátil na římské pohanství, aby tak zachránil svůj život. Valentýn odmítl a místo toho se pokusil Claudiuse obrátit na křesťanství. Kvůli tomu byl popraven. Před popravou prý provedl zázrak, když uzdravil Julii, slepou dceru svého žalářníka Asteriuse. Dcera žalářníka a jeho čtyřicet šestčlenná domácnost (rodinní příslušníci a služebníci) uvěřili v Ježíše a byli pokřtěni. Pozdější Passio zopakoval legendu a dodal, že papež Julius I. postavil kostel nad jeho hrobem (je to záměna s tribúnem z 4. století jménem Valentino, který daroval půdu na stavbu kostela v době, kdy byl papežem Julius). Legenda byla přijata jako skutečnost pozdějšími martyrologiemi, počínaje Bédovým martyrologiem v 8. století. To se opakovalo ve 13. století, ve Zlaté legendy. Je zde další zdobení Zlaté legendy, která podle Henryho Ansgara Kellyho byla přidána o staletí později a byla široce opakována. Večer předtím, než měl být Valentine popraven, údajně napsal první "valentýnskou" kartu sám, adresovanou dceři jeho vězeňského dozorce Asteriuse, který už nebyl slepý, a podepsal se jako "Tvůj Valentine". Výraz "Z tvého Valentýna" byl...  Otázka: Kdo vyslýchal svatého Valentýna?
Claudius II.