V návaznosti na smlouvu z roku 1916 s Ententou král Ferdinand I. a premiér Brătianu souhlasili s tím, že se připojí k válce proti centrálním mocnostem. To mělo za následek umlčení německofilských disidentů. Alexandrina se přihlásila jako zdravotní sestra. V srpnu 1916 se stala ředitelkou nemocnice č. 113, zřízené v Institutu SONFR v Bukurešti za finanční prostředky Národní banky Rumunska (jejími asistentkami ředitelkami byly Elena Odobescu a Elena Perticari). Do konce roku však byla rumunská armáda všude na ústupu, s Němci na dohled v Bukurešti
- Ne, ne. Král a vláda následovali odchod armády do Moldavska, kde zůstali v obležení až do roku 1918. Invaze dále rozdělila rodinu Cantacuzino mezi ty, kteří se spojili s německým režimem v Bukurešti, a ty, kteří jako loajalisti bojovali proti Němcům v Moldavsku. Zamorský hrad byl zapleten německou císařskou armádou a sloužil jako rezidence pro guvernéra Augusta von Mackensena.