Bernstorff se tedy jako pruský diplomat zúčastnil kongresu v Aix-la-Chapelle (říjen 1818), po jehož uzavření se vrátil do Berlína jako státní ministr a vedoucí oddělení zahraničních věcí. Bernstorffovo řízení pruské politiky během mnoha let, kdy zůstal v úřadu, bylo různě posuzováno. Byl školením a temperamentem proti revoluci a byl iniciován do svých nových povinností jako pruský ministr reakcionářským Ancillonom. Je obviněn z toho, že podřídil zvláštní zájmy Pruska evropské politice Metternicha a Svaté aliance. Zda by Prusku dlouhodobě sloužila jiná politika, je otázkou spekulací. Je pravda, že Bernstorff podporoval karlsbádské dekrety a vídeňský závěrečný akt; byl také věrným Metternichovým stoupencem na kongresích v Laibachu, Troppau a Veroně. Na druhé straně se značně podílel na položení základu celní unie (Zollverein), která měla být základem pruské hegemonie v Německu. Ve své podpoře ruské akce proti Turecku v roce 1828 také ukázal, že není slepým stoupencem Metternichových názorů. V krizi roku 1830 jeho umírněnost tváří v tvář válečnému křiku vojenské strany v Berlíně hodně pomohla zabránit nepokojům v Belgii
a Polska skončí v všeobecném evropském požáru.