V roce 1971 vedly sporné volby v Pákistánu k tomu, že tehdejší Východní Pákistán vyhlásil nezávislost jako Bangladéš. Represi a násilí pákistánské armády vedly v následujících měsících k tomu, že 10 milionů uprchlíků překročilo hranice do Indie. Nakonec v prosinci 1971, Gandhi přímo zasáhl do konfliktu
Osvobození Bangladéše. Indie v tomto konfliktu zvítězila a stala se dominantní silou jižní Asie. Indie podepsala smlouvu se Sovětským svazem slibující vzájemnou pomoc v případě války, zatímco Pákistán získal aktivní podporu ze Spojených států během konfliktu. Americký prezident Richard Nixon měl Gándhího osobně nesnášenlivost a ve své soukromé komunikaci se státním tajemníkem Henrym Kissingerem o ní mluvil jako o "čarodějnici" a "chytré lišce". Nixon později o válce napsal: "[Gandhi] oklamal [Ameriku]. Zbláznila nás... ta žena zbláznila nás". Vztahy se Spojenými státy se vzdálili, protože Gándhí po válce navazoval užší vztahy se Sovětským svazem. Ten se stal největším obchodním partnerem Indie a největším dodavatelem zbraní po většinu Gándhího premiérského mandátu. Nová hegemonická pozice Indie, jak je vyjádřena v "doktrině Indiry", vedla k pokusům přivést himálajské státy pod indickou sféru vlivu. Nepál a Bhútán zůstaly v souladu s Indií, zatímco v roce 1975, po letech získávání podpory, Gandhi začlenil Sikkim do Indie, po referendu, ve kterém většina Sikkimese hlasovala pro připojení k Indii. Čína to odsoudila jako "podlý čin".