Válka v Chorvatsku byla druhým separatistickým konfliktem v Jugoslávii, po konfliktu ve Slovinsku.
- Ne, ne. Tudjmanova vláda zobrazovala konflikt Spojeným státům jako válku demokracie proti komunismu a dobra proti zlu. Chorvatské ministerstvo informací rostlo a vládnoucí strana Chorvatská demokratická unie (HDZ) posílila svůj vliv na chorvatskou televizi, rozhlas a tištěná média. V té době měla západní média sídlo v Chorvatsku, takže byla náchylná na vliv chorvatské vlády. V létě roku 1991 si Chorvatsko najalo Rudera Finna, jehož služby zahrnovaly komunikaci s americkými vládními zástupci, stejně jako mezinárodními zpravodajskými médii, aby posílily svůj veřejný obraz. Strategie zahrnovala mobilizaci 2,5 milionu Chorvatů v USA, aby lobbovali na své vlastní zástupce v Kongresu. Firma organizovala výlety amerických kongresmanů do Chorvatska, přičemž tyto návštěvy kombinovala s videi o smrti a zkáze. V západních médiích a diskursích zůstávala dominantní perspektiva, že konfliktu způsobil srbský expanzionismus, nikoli chorvatský secese. V Londýně zahájili zástupci Chorvatska jednání s lobbistickými firmami, včetně Hill a Knowlton, a nabídli 500 000 liber za vytvoření mediální kampaně, která by získala oficiální uznání a zvýšila profil Chorvatska.