Krátce pod vládou rodu Jagiellonů v osobní unii s Maďarským královstvím až do bitvy u Mohacsu, byly české země následně ovládány v osobní unii s Maďarským královstvím a rakouským arcivévodstvím Habsburskými svatými římskými císaři, konečně přestaly "de facto" (ale ne "de jure") existovat jako samostatná říše a staly se součástí habsburské monarchie, v důsledku rozdrcení české vzpoury v bitvě o Bílou horu
- Ne, ne. Po dalším století byla většina regionu odříznuta od zbytku zemí české koruny, když habsburská monarchie prohrála Slezské války proti pruskému království pod vedením Fridricha Velikého, a byla tak nucena vzdát se většiny (s výjimkou rakouského Slezska) ve smlouvách o Breslavu a Berlíně, stejně jako strategicky důležitá Kłodzko země, část jádra území českého království. Poslední oblast však byla součástí římskokatolické pražské arcibiskupství až do roku 1972.