Odkažte se na níže uvedenou pasáž a odpovězte na následující otázku ve stejném jazyce jako pasáž:  Průchod: Lynčování se krátce po převzetí v roce 1870 snížilo. Na konci 19. století, s bojem o práci a o odnětí práv, a pokračující zemědělskou krizí, lynčování opět vzrostlo. Počet lynčování dosáhl vrcholu na konci 19. století, ale tento druh vražd pokračoval až do 20. století. Záznamy Tuskegee Institute o lynčování mezi lety 1880 a 1951 ukazují 3437 afroamerických obětí, stejně jako 1293 bílých obětí. Lynčování bylo soustředěno na bavlněný pás (Mississippi, Georgia, Alabama, Texas a Louisiana). Vzhledem k vysoké míře lynčování, rasismu a nedostatku politických a ekonomických příležitostí na jihu se mnoho černošských jižanských obyvatel rozhodlo žít mimo jih, aby uniklo těmto podmínkám. Od roku 1910 do roku 1940 migrovalo 1,5 milionu černochů z jihu do městských a průmyslových měst na severu, jako je New York, Chicago, Detroit, Cincinnati, Boston a Pittsburgh během Velké migrace. Rychlý příliv černochů z jihu do severu narušil rasovou rovnováhu v severních městech a zhoršil nepřátelství mezi černochy a bělochy ze severu. Mnoho bělochů bránilo svůj prostor násilím, zastrašováním nebo právními taktikami vůči černochům, zatímco mnoho dalších bělochů migrovalo do rasově homogennějších regionů, což je proces známý jako bělošský útěk. Celkově černoši v severních městech zažívali systémovou diskriminaci v mnoha aspektech života. V průběhu tohoto období rasové napětí explodovalo, nejvíce násilně v Chicagu, a lynčování - davem řízené oběšení - se dramaticky zvýšilo v 20. letech 20. století. Afroameričané odporovali prostřednictvím protestů, pochodů, lobbování v Kongresu, psaní článků, vyvrácení takzvaných ospravedlnění lynčování, organizování skupin žen proti lynčování a získávání integrovaných skupin proti lynčování. Afroameričtí dramatikové vytvořili mezi lety 1916 a 1935 14 her proti lynčování, z nichž deset bylo ženami.  Otázka: Podle Tuskegeeho institutu, kolik bylo bílých obětí lynčování?
1 293