Když se "Qieyun" stal národním standardem v dynastii Tang, několik kopírů bylo zaměstnáno produkováním rukopisů, aby uspokojilo velkou poptávku po revizi díla. Zvláště ceněné byly kopie vydání Wáng Rénxū, které vytvořila na počátku 9. století Wú Cǎiluán (), žena známá svou kaligrafií. Jeden z těchto výtisků získal císař Huizong (1100<unk>1026), který sám byl zkušeným kaligrafem. Zůstal v palácové knihovně až do roku 1926, kdy část knihovny následovala svrženého císaře Puyiho do Tianjinu a poté do Changchunu, hlavního města loutkového státu Manchukuo. Po kapitulaci Japonska v roce 1945
V roce 1947 ji objevili dva učenci na knihkupectví v Liulichangu v Pekingu. Studie této téměř úplné kopie zveřejnili čínští lingvisté Dong Tonghe (1948 a 1952) a Li Rong (1956).