Vidkun Quisling se prohlásil za premiéra a jmenoval vládu s členy z Národní strany jednoty. Rychle byl odvolán a nahrazen Josefem Terbovenem, ale v roce 1942 byl znovu přijat. Norská kampaň pokračovala v severním Norsku a vláda 7. června uprchla do Londýna. Německá okupace vyústila v brutalizaci společnosti a 30 000 lidí bylo uvězněno. 55.000 lidí se připojilo k Národní straně jednoty, která se stala jedinou legální stranou. Ale proces nacizace selhal poté, co Nejvyšší soud rezignoval a organizovaný sport a biskupové bojkotovali nový režim. Vzniklo hnutí odporu, které bylo koordinováno z Londýna od roku 1943. Stokker uvádí, že nepřátelský humor proti Němcům pomohl udržet morálku a postavit zeď proti spolupráci. Všude se objevily vtipy, v nichž se opovrhovalo opovrhovateli, zesměšňovalo se nacistické myšlení, zdůrazňovalo se krutost nacistů a posmívalo se jejich nadměrnému sebevědomí. Lidé na ulici se mě ptali: "Víte, jaký je rozdíl mezi nacisty a kbelíkem hnoje? Kbelík". V poštovních řádcích vysvětlují: "Říká se, že dostáváme nové známky s Quislingovou podobiznou, ale distribuce byla odložena, protože nikdo neví, na kterou stranu plivnout". Vtipy sloužily k vzdělávání Norů o okupaci a povzbuzovaly pocit solidarity. V době německé kapitulace
8. května 1945 bylo v zemi 360 000 německých vojáků.