V 20. a 30. letech 20. století byly chudé předměstí přestavěny na pravidelně plánované čtvrti. Konstruktivistická architektura vzkvétala v té době. Bydlení se stalo vládou poskytovaným vybavením; mnoho "buržoazních" bytů bylo tak velkých, že mnohé rodiny byly přiděleny do takzvaných "komunálních" bytů ("kommunalkas"). V 30. letech 20. století žilo v takových domech 68% populace. V roce 1935 byl vypracován nový obecný plán, podle něhož by se město mělo rozšiřovat na jih. Konstruktivismus byl odmítnut ve prospěch pompéznější stalinistické architektury. Stalín přesunul centrum města dál od hranice s Finskem a přijal plán na výstavbu nové radnice s obrovským přilehlým náměstí na jižním konci Moskovského prospektu, určeného jako nová hlavní ulice Leningradu. Po zimní (sovětsko-finské) válce
V letech 1939-1940 se sovětsko-finská hranice posunula na sever. Nevský prospekt s palácovým náměstí zachoval funkce a roli centra města.