Napište pokračování tohoto odstavce - Namísto toho se toto období stalo příběhem zápolení impéria. Navzdory vojenským reformám se osmanská armáda setkala s katastrofální porážkou v italsko-turecké válce (1911-1912) a v balkánských válkách (1912-1913), což vedlo k tomu, že Osmani byli vyhnáni ze severní Afriky a téměř z Evropy. Pokračující nepokoje vedoucí k první světové válce vyústily v incident 31. března 1912, v osmanský státní převrat a v osmanský státní převrat v roce 1913. Vláda Výboru pro unii a pokrok (CUP) se během tohoto období stále více radikalizovala a prováděla etnické čistky a genocidu proti arménským, asyrským a řeckým obyvatelům říše.
Občané, události někdy společně označované jako pozdní osmanské genocidy. Osmanská účast v první světové válce skončila porážkou a rozdělením zbývajících území říše podle Smlouvy ze Sèvres. Smlouva, formulovaná na konferenci v Londýně, přidělila osmanskému státu nominální území a umožnila mu zachovat označení "osmanského chalífátu" (podobně jako Vatikán, kněžsko-monarchický stát ovládaný katolickým papežem), což ho vážně oslabilo. Jedním z důvodů tohoto uspořádání byla britská touha zmařit hnutí Khilafat.