Jako frontman The Smiths, Morrissey - popsán jako "slavný, jemně mluvící, bezradný a s brýlemi" - podkopal mnoho norem, které byly spojeny s popovou a rockovou hudbou. Estetická jednoduchost kapely byla reakcí na přebytek personifikovaný novými romantiky, a zatímco Morrissey přijal androgynní vzhled jako noví romantici nebo dřívější glam rockeri, jeho byl mnohem jemnější a méně vyjádřený. Podle jednoho komentátora "byl knižníkem; na jevišti nosil brýle NHS a sluchový aparát; byl celibátní. Nejhorší ze všeho bylo, že byl upřímný", a jeho hudba byla "tak opilou melancholií, tak nebezpečně zamyšlená, tak svůdně vtipná, že lákala své posluchače... do vztahu s ním a jeho hudbou namísto světa". V akademickém článku o kapele Julian Stringer charakterizoval Smiths jako "jednu z nejvíce otevřeně politických skupin v Británii", zatímco Andrew Warns je ve své studii jejich práce označil za "nejvíce antikapitalistické skupiny". Morrissey byl obzvláště hlasitý v jeho kritice tehdejší premiérky Margaret Thatcherové; po říjnovém útoku na hotel v Brightonu v roce 1984
, komentoval, že "jediným smutkem" z toho bylo, "že Thatcherová unikla bez zranění". V roce 1988 prohlásil, že článek 28 "ztělesňuje Thatcherovu vlastní povahu a její zcela přirozenou nenávist".