V roce 1655 napadl a obsadil Karl X. Gustav ze Švédska západní Polsko-Litvu, jejíž východní polovinu již obsadilo Rusko. Rychlý švédský postup se stal v Polsku známý jako švédská potopa
- Ne, ne. Litovské velkovévodství se stalo švédským panstvím, polsko-litovské pravidelné armády se vzdaly a polský král Jan II. Kazimierz Vasa uprchl k Habsburkům. Fridrich Wilhelm, kurátor z Brandenburgu a vévoda z Pruska, původně podporoval panství v královském Prusku, ale spojil se se Švédskem výměnou za získání vévodství Pruska jako švédského panství. Jan II. Kazimír Vasa využil zraněných náboženských pocitů římskokatolického obyvatelstva pod protestantskou okupací a zorganizoval polsko-litovské vojenské vůdce v Tyszowské konfederaci a v roce 1656 se mu podařilo získat zpět půdu. Rusko využilo švédské selhání, vyhlásilo Švédsku válku a vtrhlo do Litvy a švédské Livonie.