Friedman byl také známý svou prací o funkci spotřeby, hypotézou trvalého příjmu (1957), kterou sám Friedman označil za svou nejlepší vědeckou práci. Tato práce tvrdila, že racionální spotřebitelé utratí poměrné množství toho, co považují za svůj trvalý příjem. Náhodné zisky by byly většinou ušetřeny. Podobně i daňové snížení, protože racionální spotřebitelé by předpovídali, že daně by se později musely zvýšit k vyrovnání veřejných financí. Další důležité příspěvky zahrnují jeho kritiku Phillipsovy křivky a konceptu přirozené míry nezaměstnanosti (1968). Tato kritika spojuje jeho jméno spolu s Edmundem Phelpsem s vhledem, že vláda, která přináší větší inflaci, nemůže tak trvale snížit nezaměstnanost.
Friedmanová