V době Marburského kolokviu Sulejman Veliký obléhal Vídeň.
s obrovskou armádou. Luther argumentoval proti odporu vůči Turkům ve svém "Vysvětlení devadesáti pěti tézích" z roku 1518, což vyvolalo obvinění z porážky. Viděl Turky jako pohromu, kterou poslal Bůh, aby potrestal křesťany, jako zástupce biblické apokalypsy, která by zničila Antikrista, o kterém Luther věřil, že je papežství a římská církev. Důsledně odmítal myšlenku svaté války, "jako by náš lid byl armádou křesťanů proti Turkům, kteří byli nepřáteli Krista. To je naprosto v rozporu s Kristovou doktrínou a jménem". Na druhou stranu, v souladu se svou doktrínou o dvou královstvích, podporoval Luther ne-náboženskou válku proti Turkům. V roce 1526 argumentoval v knize "Mohou být vojáci ve stavu milosti", že národní obrana je důvodem spravedlivé války. V roce 1529 v knize "O válce proti Turkům" aktivně naléhal na císaře Karla V. a německý lid, aby vedli světskou válku proti Turkům.