Na začátku druhé světové války v roce 1939, po odvolání Franklina D. Roosevelta, prezidenta tehdejšího neutrálního Spojených států, se hlavní evropské mocnosti, včetně Británie a Německa, dohodly, že nebudou bombardovat civilní cíle mimo bojové zóny: Británie souhlasila za předpokladu, že se ostatní mocnosti také zdrží. (viz politika strategického bombardování na začátku druhé světové války). To však nebylo splněno, protože bojovníci na obou stranách války přijali politiku neomezeného bombardování nepřátelských měst. Během druhé světové války města jako Chongqing, Varšava, Rotterdam, Londýn, Coventry, Stalingrad, Hamburg
, Dresden, Tokio, Hirošima a Nagasaki utrpěly letecké bombardování, které způsobilo nespočet zničených budov a smrt desítek tisíc civilistů.