Can you summarize the following document?
        
  Prvními známými Cavalliniho díly jsou dva cykly fresek v kostele "S. Paolo fuori le Mura". Jednalo se o "výjevy z Bible". Na novozákonní tematice pracoval v průběhu 70. let a scénám ze Starého zákona se věnoval v 80. letech. Originály však byly zničeny požárem v roce 1823. Jejich podoba je známa díky reprodukcím ze 17. století. Tyto nástěnné malby byly pravděpodobně nejvlivnějším Cavalliniho dílem i právě díky kostelu S. Paolo, který byl v té době řazen mezi 3 hlavní římské baziliky (dnes jsou 4) a tak se s freskami na vlastní oči seznámili návštěvníci z celé Evropy.  V průběhu 90. letech pracoval v dalších dvou římských kostelech, "S. Cecilia in Trastevere" a "S. Maria in Trastevere". V kostele S. Cecilia vytvořil fresky v celém interiéru hlavní lodi s "náměty ze Starého i Nového zákona". Na západní zdi vymaloval scénu "Posledního soudu". Většina maleb byla zničena v průběhu 18. století, malba Posledního soudu však je z velké části dochována. V kostele S. Maria in Trastevere se nachází jeho nejdůležitější dochované dílo, šest mozaik s "výjevy ze života Panny Marie" a pod nimi mozaika zobrazující donátora "Bertolda Stefaneschiho" s Pannou Marií.  Dochované fresce Posledního soudu v kostel S. Cecilia in Trastevere vévodí trůnící Kristus v majestátu provázený po obou stranách anděly a následně apoštoly. Ve spodním pásu jsou andělé hrající na trubky doprovázející skupinky věřících ke Kristu, tato část je však velmi špatně dochovaná.  Mariánský cyklus mozaik v S. Maria in Trastevere zahrnuje scény Narození Panny Marie, Zvěstování, Narození Páně, Klanění tří králů, Obětování v chrámu a Smrt Panny Marie, pod níž se nachází zobrazení donátora Stefaneschiho. Pod mozaikami jsou latinské texty složené Bertoldovým bratrem, "Giacomem Caetanem Stefaneschim". Tato mozaika i freska Posledního Soudu ukazují kvalitu Cavalliniho uměleckého projevu.  Další dvě dochované fresky jsou datované do počátku 14. století. První je malba nad hrobkou františkánského kardinála a teologa "Mattea d'Acquasparta" v "kostele S. Maria in Aracoeli". Kardinál zemřel v roce 1302 a hrobka vznikla krátce poté. Malba zobrazuje "Madonu s Dítětem korunované svatými", pravděpodobně Janem a Františkem. Později přidává vyobrazení klečícího kardinála a medailon s Kristem Pantokratorem. Dalším dílem je freska v apsidě kostela "S. Giorgio in Velabro". Je umístěná v konše apsidy a zpodobňuje stojícího Krista provázeného na levé straně Pannou Marií se sv. Jiřím a na pravé sv. Petrem a Šebestiánem.  V roce 1308 dostal Cavallini pozvání od "Karla II. z Anjou", krále neapolského (1285-1309), a spolu s rodinou se přestěhovaly do Neapole. Měl dostat 30 uncí zlata a vlastní dům. Toto pozvání potvrzuje velký věhlas, kterého se Cavallini mu ve své době dostávalo. Nevíme, jak dlouho v Neapoli setrval a nedochovalo se ani žádné dílo z té doby. Musel však vykonat ještě jednu návštěvu Neapole, protože se tam dochovaly pozdější fresky v kostele "S. Maria Donna Regina", které jsou mu připisovány. Jedná se o vyobrazení "Panny Marie jako Ženy sluncem" oděné provázené apokalyptickým drakem a andělem, ostatní fresky v kostele jsou pak pravděpodobně díly jeho asistentů či následovníků. Dále je mu připisována freska "Ukřižování" v kostele "S. Domenico Maggiore".  Po návratu do Říma převzal vedení nad tvorbou mozaik na fasádě západního průčelí kostela "S. Paolo fuori le Mura", kterým byl pověřen papežem "Janem XXII". sídlícím v Avignonu. Byly dokončeny před rokem 1330. Průčelí dominovala busta Krista v mandorle, pod ním mezi okny byly postavy sv. Pavla, Panny Marie, sv. Jana Křtitele a sv. Petra. Malá postava papeže klečícího na noze Jana Křtitele, měla připomínat, že byl jeho patronem. Také jeho rodový erb se nacházel v rohu mozaiky. Fasáda kostela byla velmi poničena požárem v roce 1823 a v rámci následné rekonstrukce musely být mozaik odstraněny. Toto dílo vytvořil Cavallini již ve velmi pozdním věku a s velkou pravděpodobností bylo jeho posledním.  Cavallinimu jsou připisována ještě další díla v Římě. Lorenzo Ghiberti píše, že namaloval tři obrovské postavy evangelistů na vnitřní straně vstupní zdi ve "chrámu sv. Petra" a většinu interiérů v "S. Crisogono". Tyto práce však zanikly. Dále jsou mu připisovány fresky zobrazující "život sv. Františka" v kostele "S. Francesco a Ripa" v Římě datované do počátku 14. století. Giorgio Vasari (1568) chválil výmalbu klenby tribuny v kostele "S. Maria in Aracoeli". Je pravděpodobné, že všechna tato ztracená díla byly fresky.

  Od Cavalliniho jsou známy pouze "fresky" a "mozaiky". Nepochybně měl nějaké asistenty, ale není doloženo, že by pod jeho vedením vznikla velká dílna. Během jeho pobytu v Neapoli možná vznikla malá malířská škola, která ho mohla zastupovat v době jeho nepřítomnosti. Používal techniku "al fresco", která spočívá v nanášení barev na mokrou omítku. Drobné detaily na nástěnných malbách, které byly přidány později, jsou prováděny technikou "al secco" poté, co hlavní malba už uschla. Většina z těchto detailů se pravděpodobně ani nedochovala.  V zobrazení pomocí mozaiky se snažil co nejvíce přiblížit stylu svých maleb. Pokoušel se modelovat postavy pomocí velikosti mozaikových kamenů "(tesserae"). Na tváře a ruce používal menší než na drapérii a pozadí, čímž zdůrazňoval plasticitu a individualitu formy.
Pietro Cavallini (po roce 1240 – kolem roku 1330) byl italský malíř a mozaikář. Byl členem vážené římské rodiny "Cerroni". Působil v Římě a je mu připisována celá řada mozaik a fresek v městských bazilikách a kostelech.