Napište pokračování tohoto odstavce - Georgescu byl obzvláště plodný v závěrečné části své kariéry, kdy se údajně ztotožnil se sloganem "anul şi romanul" ("nový román každý rok"). Podle Iulii Arsintescuové se jejich kvalita zhoršila, protože jejich autorka "trpěla nemocí, kterou bylo stále těžší snášet". Začínaje "Mai mult ca perfectul", Georgescu vytvářel nový cyklus se zaměřením na Huzurei. Vypravěč Miron Perieţeanu, sám fiktivní verze Georgescu, vypráví po sobě jdoucí příběhy Ioana, Lucy, Mateje a Marka (jména založená na rumunských verzích pro čtyři evangelisty). Události v těchto romanech se odehrávají také na počátku 20. století, pokrývají rolnickou vzpouru v roce 1907
stejně jako první světové okupace země. Podle literárního kronikáře Ioana Holbana je Huzurei "pustým místem, omráčeným ospalostí, kde se lidé, kteří se neustále potí ze žáru, bez práce pohybují z jedné hospody do druhé [...] a věnují se všemohoucí bohyni, kterou je siesta [...]. To je pouze první dojem, protože Huzurei je "živou citadelou" své doby [...], která mezi svými směšnými domy a ulicemi seskupuje různorodý svět, který je chycen uprostřed boje o moc a peníze: [tady] se páchají zločiny, intriky, sítě obchodování s drogami a "velkoobchodní" výměny, horká debata o politice, předpovědi, vyšetřování, pronásledování, drama, lidé jedí energicky a nubile dívky se prodávají (kupují) [...]. " Huzurei vyprávění jako celek jsou Cosaşu považovány za rovnocenné hodnotě některých jejich uznávaných předchůdců: "Bietul Ioanide" Georga Călinescu a "Moromeţii" Marina Predy.