Použití kyseliny octové v alchymii sahá až do 3. století př. n. l., kdy řecký filozof Theophrastus popsal, jak ocet působí na kovy, aby produkoval pigmenty užitečné v umění, včetně bílého olova (olovnatý uhličitan) a verdigris, zelené směsi měděných solí, včetně acetátu mědi. Starověcí Římané vařili kyselé víno, aby vytvořili vysoce sladký sirup zvaný sapa. Sapa, která byla vyráběna v olověných hrnci, byla bohatá na acetát olova, sladkou látku, která se také nazývala cukrem olova nebo cukrem Saturnu, což přispělo k otravě olova mezi římskou aristokracií. V 16. století německý chemik Andreas Libavius věřil, že tyto vlastnosti kyseliny octové z destilace kyseliny octové z výroby kyseliny octové jsou stejné jako účinky kyseliny octové z výroby kyseliny octové v suchém vínu.
Ocet