V tomto období se royalistické síly dostaly do Nové Granady, kterou kontrolovaly od roku 1815 do roku 1819, a do Chile, které kontrolovaly od roku 1814 do roku 1817. S výjimkou royalistických oblastí na severovýchodě a jihu si provincie Nové Granady udržovaly nezávislost na Španělsku od roku 1810, na rozdíl od sousední Venezuely, kde si royalisté a síly podporující nezávislost několikrát vyměnili kontrolu nad regionem. V roce 1815 zorganizovala Španělsko v zájmu uklidnění Venezuely a znovunabytí Nové Granady největší ozbrojenou armádu, jakou kdy vyslalo do Nového světa, a to 10.500 vojáků a téměř šedesát lodí. (Viz: Španělské znovuzískání Nové Granady
Přesně tak. Ačkoli tato síla byla klíčová pro získání pevně nezávislé oblasti jako Nová Granada, její vojáci byli nakonec rozptýleni po celé Venezuele, Nové Granadě, Quitu a Peru a byli ztraceni kvůli tropickým chorobám, což zredukovalo jejich dopad na válku. Důležitější je, že většina royalistických sil nebyla složena z vojáků vyslaných z poloostrova, ale ze španělských Američanů.