Několik vln obyvatel uprchlo z Anatolie v roce 1910 a 1920, do Sýrie nebo Libanonu, který byl považován za zemi vítání. To je případ Arméňanů a Asyřanů, kteří utekli před genocidou (Arméňanů, Sayfo, Pontských Řeků,
), a kteří měli prospěch z článku 13 vyhlášky č. 8837 ze dne 15. ledna 1932, který uvádí, že "uprchlíci z tureckých území, jako jsou Arménci, Syřané, Chaldejci a členové řecké katolické a pravoslavné církve, nebo jiné osoby tureckého původu, se počítají jako Libanonské za předpokladu, že byli nalezeny na libanonských územích dne 30. srpna 1924 podle nařízení č. 2825".