Po založení dynastie Nguyễnů v roce 1802 toleroval katolicismus a zaměstnával některé Evropané na svém dvoře jako poradce. Jeho nástupci byli konzervativnější konfuciáni a bránili se západě. Následující císaři Nguyễn, Minh Mạng, Thiệu Trị a Tự Đức brutálně potlačili katolicismus a sledovali politiku "uzavřených dveří", vnímajíce Západníky jako hrozbu, po událostech, jako je povstání Lê Văn Khôi
když francouzský misionář, Fr. Joseph Marchand, byl obviněn z povzbuzování místních katolíků k povstání ve snaze nastolit katolického císaře. Katolíci, jak vietnamští, tak i ti, kteří se narodili v zahraničí, byli v odvetě pronásledováni. Obchod se Západem během tohoto období zpomalil. Časté povstání proti Nguyễnům se odehrávalo, stovky takových událostí jsou zaznamenány v análech. Tyto činy byly brzy použity jako výmluvy pro Francii k invazi do Vietnamu. Počáteční dynastie Nguyễn se zapojila do mnoha konstruktivních aktivit svých předchůdců, budovala silnice, kopala kanály, vydávala právní kodex, pořádala zkoušky, sponzorovala zařízení pro péči o nemocné, sestavovala mapy a historické knihy a měla vliv na Kambodžu a Laos.