Před druhou světovou válkou žilo v Polské druhé republice asi 3 500 000 polských Židů (asi 10% národní populace), převážně ve městech. Mezi německou a sovětskou invazí do Polska a koncem druhé světové války
, více než 90% Židů v Polsku zahynulo. Holokaust (také nazývaný "Shoah") si vzal život více než tří milionů většinou Aškenázských Židů v Polsku. Poměrně málo z nich se podařilo přežít německou okupaci nebo uprchnout na východ do území Polska, které bylo anektováno Sovětským svazem, mimo dosah nacistického Německa. Stejně jako jinde v Evropě během meziválečného období existoval v Polsku oficiální i populární antisemitismus, někdy podporovaný římskokatolickou církví a některými politickými stranami (zejména pravicovými "endecja" a malými skupinami a frakcemi ONR), ale nikoli přímo polskou vládou.