Byl znovu zraněn v Lützenu v roce 1632 a po zotavení se stal majorem v pluku svého strýce. Krátce poté se stal podplukovníkem kavalerie. V první bitvě u Nordlingenu sloužil dobře.
(1634), a při útoku na Kaiserslautern v následujícím roce získal plukovníkovo hodnost hrdinstvím zbraní neobvyklé brilantnosti, útokem přes prolomeninu v čele své těžké kavalerie.