Po válce, po krátkém návratu do žurnalistiky, se Young vrátil k tajné zpravodajské službě (SIS) jako vedoucí její vídeňské stanice, kde se podílel na provozování agentů v jihovýchodní Evropě. V roce 1949 byl jmenován vedoucím oddělení ekonomických požadavků SIS (R6), jejich kontaktním místem s ministerstvem financí, obchodní radou a Bankou Anglie. V roce 1951 byl jmenován kontrolorem operací SIS v oblasti Blízkého východu, která se táhla od Maroka přes Afghánistán až do Etiopie. Zde se zapojil do provádění anglo-amerického rozhodnutí odstranit íránského vůdce Mossadeq a obnovit šáha
- Ne, ne. Podle Cavendishe Šáh později řekl o Youngovi, že "v časech krize je to muž, který může přijmout rozhodnutí a hodit opatrnost na větry. Young je muž, který věří, že přátelství je oboustranné a že Británie by měla stát za svými přáteli, i když by to mohlo někoho urazit". V roce 1953 byl Young pozván do Londýna, aby převzal funkci ředitele požadavků SIS a v roce 1956, během Suezské krize, byl opět pověřen operacemi na Blízkém východě. V roce 1959 byl jmenován místopředsedou tajné služby. Jeho nespokojenost s Macmillanovou vládou ho přiměla v roce 1961 rezignovat jako zástupce MI6 a vstoupit do obchodního bankovnictví.