Když se o jejích činech dozvěděl vrchní velitel chilské armády, generál Manuel Baquedano, zavolal Moralesovi, aby se s ním setkal, a oficiálně jí povolil, aby nosila uniformu kantiniéry (jak to dělala bez povolení předtím) a dal jí hodnost a plat seržanta ("sargento segundo", doslovně "druhý seržant"). Později se přestěhovala do 4. divize, ve které sloužila během Tacenské a Arické kampaně. V bitvě u Tacny
26. května 1880 pokračovala v dodávání vody vyčerpaným mužům na frontě poté, co sama utrpěla lehké zranění. Byla jedním z prvních vojáků, kteří v ten večer vstoupili do města Tacna, a vojáci kavalerijního pluku Carabineros de Yungay si vzpomněli, že do města přijela na koni, zvedla pušku, když projížděli kolem a křičela "Viva Chile!". Po bitvě byla po nějakou dobu postižena nemocí, kterou dostala od válečných zajatců, o které se starala, a napsala dopis svému příteli v Antofagaste, předpokládajíc, že je na smrtelné posteli. Nicméně pozdější spisovatelé uvedli, že byla přítomen v bitvě u Arice o dva týdny později a nařídila masovou vraždu zajatých Peruánců, což je také záznam zapsaný na peruánském památníku mrtvým. Během ledna 1881 bojovala v bitvě u Chorillos a v bitvě u Miraflores a patřila k Chilejcům, kteří vstoupili do Limy poté, co bylo město dobyto.