Po dosažení svých počátečních cílů se vedoucí představitelé UMNO rozhodli více se zapojit do politického procesu a založit svou organizaci jako politickou stranu, která bude bojovat za nezávislost. Zároveň Malajská komunistická strana (MCP) se rozhodla zahájit ozbrojené povstání proti tomu, co považovala za loutkový stát Britů, což vyvrcholilo Malajskou nouzovou situací.
která by trvala až do nezávislosti. Povstání bylo poznamenáno jasným rasovým rozdělením; opozice vůči povstání byla téměř výhradně malajská, zatímco ti, kteří bojovali v komunistických řadách, byli téměř vždy Číňané. To zhoršilo rasové napětí, což vedlo Brity k tomu, aby Onn Ja'afarovi poradili, aby spolupracoval s dalšími vůdci malajské komunity ve prospěch malajské politiky. Nakonec, po několika neformálních schůzkách mezi Onnem, Tan Cheng Lockem a E.E.C. Thuraisinghamem, byl zřízen Společnostní styčný výbor (CLC). V následujících letech se CLC stala ústředním bodem pro vrchol malajských politiků, kteří předkládali návrhy a kompromisy v řadě otázek, včetně občanství, vzdělání, demokracie a řešení slepé uličky ohledně "ketuanan Melayu". Nakonec bylo rozhodnuto, že mezi Malajci a nemalajci bude uzavřena "dohoda"; výměnou za vzdání se "ketuanan Melayu" (označované jako zvláštní postavení Malajců) Malajci obdrží pomoc od nemalajců při zavírání ekonomické propasti mezi chudými a převážně venkovskými Malajci a podstatně lepšími a městskými nemalajci. Thuraisingham později řekl: "Je to pravda. Já a další jsme věřili, že zaostalým Malajcům by měl být dán lepší obchod. Malajci by měli být podporováni, aby dosáhli rovnosti s nemalajci, aby vytvořili sjednocený malajský národ rovných".