V roce 1920 velká debata
mezi Harlowem Shapleyem a Curtisem se odehrála ohledně povahy Mléčné dráhy, spirálních mlhovin a rozměrů vesmíru. Na podporu svého tvrzení, že Velká mlhovina Andromedy je ve skutečnosti vnější galaxií, Curtis také poznamenal vzhled temných pruhů uvnitř Andromedy, které se podobají prachovým mrakům v naší vlastní galaxii, stejně jako historická pozorování významného Dopplerova posunu Andromedské galaxie. V roce 1922 představil Ernst Öpik metodu pro odhad vzdálenosti Andromedy pomocí naměřených rychlostí jejích hvězd. Jeho výsledek umístil mlhovinu Andromedy daleko mimo naši galaxii ve vzdálenosti přibližně Edwin Hubble vyřešil debatu v roce 1925, když poprvé identifikoval extragalaktické proměnlivé hvězdy cefeidy na astronomických fotografiích Andromedy. Ty byly vytvořeny pomocí Hookerova dalekohledu a umožnily určit vzdálenost Velké mlhoviny Andromedy. Jeho měření přesvědčivě prokázalo, že tato struktura není shluk hvězd a plynu v naší vlastní galaxii, ale zcela samostatná galaxie, která se nachází ve značné vzdálenosti od Mléčné dráhy.