V roce 1920 a 1921 bylo Rusko svědkem řady rolnických povstání proti vládě, vyvolaných místní opozicí vůči rekvizici, ale byly potlačeny. Mezi nejvýznamnější byl Tambovský povstání.
, který byl zlikvidován Rudou armádou. Aby pomohl obětem hladomoru, založil Herbert Hoover, prezident Spojených států, Americkou organizaci pro pomoc, která měla rozdělovat potraviny. Lenin byl podezřelý z této pomoci, a měl to pečlivě sledovat. Uvnitř samotné komunistické strany existoval nesouhlas jak ze strany skupiny demokratického centralismu, tak z strany dělnické opozice, které kritizovaly ruský stát za příliš centralizovaný a byrokratický. Dělnická opozice, která měla spojení s oficiálními státními odborovými svazy, také vyjádřila obavy, že vláda ztratila důvěru ruské dělnické třídy. "Diskuse o odborech" v tomto období zabývala velkou část zájmu strany; Trockij rozzuřil dělnickou opozici tím, že navrhl, aby byly odbory odstraněny, protože je považoval za nadbytečné v "dělnickém státě", ale Lenin nesouhlasil a věřil, že je nejlepší umožnit jejich další existenci, a většina bolševiků nakonec přijala tento názor. V zájmu vyřešení problému těchto nesouhlasných frakcí zavedl Lenin na desátém sjezdu strany v únoru 1921 zákaz frakční činnosti uvnitř strany pod hrozbou vyloučení.