Mohandas Gandhi byl průkopníkem umění "Satyagraha", charakterizovaného přísným dodržováním ahimsy (nenásilí) a občanské neposlušnosti. To umožnilo obyčejným lidem zapojit Brity do revoluce, aniž by použili násilí nebo jiné nechutné prostředky. Gándhího stejně přísné dodržování demokracie, náboženské a etnické rovnosti a bratrství, jakož i aktivistické odmítnutí diskriminace na základě kast a nedotknutelnosti spojilo lidi napříč těmito demografickými liniemi poprvé v historii Indie. Masy se poprvé zúčastnily indického boje za nezávislost a počet členů Kongresu se do 30. let 20. století zvýšil na desítky milionů. Kromě toho, Gándhího vítězství v Champaranu
a Kheda Satyagraha v roce 1918/19, dal důvěru rostoucí mladé generaci indických nacionalistů, že Indie může získat nezávislost od britské nadvlády. Národní vůdcové jako Sardar Vallabhbhai Patel, Jawaharlal Nehru, Maulana Azad, Chakravarti Rajagopalachari, Mohandas Gandhi, Rajendra Prasad a Badshah Khan spojili generace Indiánů napříč regiony a demografií a poskytli silnou vedoucí základnu, která dala zemi politický směr.