Moderní odvodňovací systémy se objevily až v 19. století v západní Evropě, ačkoli většina těchto systémů byla primárně postavena pro řešení problémů s odpadními vodami, které vznikají z rychlé urbanizace. Jedním z takových příkladů je londýnský kanalizační systém, který byl postaven, aby bojoval proti masivní kontaminaci řeky Temže. V té době byla řeka Temža hlavní složkou londýnského kanalizačního systému, přičemž lidský odpad se soustředil ve vodách sousedících s hustě obydleným městským centrem. Výsledkem bylo, že obyvatele Londýna a dokonce i členy parlamentu postihlo několik epidemií, včetně událostí známých jako epidemie cholery v Broad Street v roce 1854.
a Velký smrad roku 1858. Obavy o veřejné zdraví a kvalitu života vedly k několika iniciativám, které nakonec vedly k vytvoření moderního londýnského kanalizačního systému, který navrhl Joseph Bazalgette. Tento nový systém měl výslovně za cíl zajistit, aby byla odpadní voda přesměrována co nejdál od zdrojů zásobování vodou, aby se snížila hrozba patogenů přenášených vodou. Od té doby se většina městských kanalizačních systémů zaměřuje na podobné cíle, jako je prevence krizí veřejného zdraví.