Konradova vláda byla neustálým a většinou neúspěšným bojem o udržení moci krále proti rostoucí moci místních vévodů. Jeho vojenské tažení proti Karlu Jednoduchému, aby získal zpět Lotharingii a císařské město Aachen, byly neúspěšné. Arcibiskup Ratbod z Trieru se v roce 913 dokonce stal kancléřem západních Franků. Konradova říše byla také vystavena neustálým náletům Maďarů od katastrofální porážky bavorských sil v bitvě u Pressburgu v roce 907
, což vedlo k značnému poklesu jeho autority. Jeho pokus zmobilizovat východní francké biskupství vedené arcibiskupem Unniem z Brém na jeho straně na synodě v Hohenaltheimu v roce 916 nestačil k kompenzaci dalších neúspěchů. Po několika střetech byl Konrad alespoň schopen se dohodnout s vévodou Jindřichem saským. Nepokojní švábští vévodové Erchanger (zavražděni v roce 917) a Burchard II. byli neustálou hrozbou, stejně jako Arnulf, vévoda Bavorsko.