Shrňte článek:  (CNN) Teror, který přišel do Tuniska ve středu - nejkrvavější útok na turisty v arabském světě od masakru v Luxoru v Egyptě v roce 1997 - byl dlouho očekávaný. Tunisko je obecně považováno za jediný úspěšný příběh arabského jara s novou progresivní ústavou, svobodně zvoleným sekulárním prezidentem a premiérem a umírněnou islamistickou opozicí, která se dosud zavázala k demokratickým zásadám. Ale hospodářský pokrok zaostává. Vysoká nezaměstnanost způsobila frustraci mezi mladými lidmi a značný počet z nich hledá odpovědi v radikálním islámu. Politická otevřenost v Tunisku dala radikálům více prostoru k dýchání, jejich počet se zvětšil uvolněním tvrdých islamistických militantů během tuniské revoluce v roce 2011, která odstranila desetiletí autokratické vlády. Jedním z těch, kteří byli propuštěni z vězení, byl Seifallah ben Hassine, známý také jako Abu Iyyad, veterán tuniského džihádu, který pracoval s Usámou bin Ládinem v Afghánistánu v 90. letech a založil skupinu Tuniských bojovníků. Brzy po svém propuštění založil v Tunisku hnutí Ansar al Shariah, hnutí podporující džihád, které má až 40 000 stoupenců. Skupina má podobné vyhlídky jako její jmenovka v Libyi, o které Spojené státy tvrdí, že provedla útok na americký konzulát v Benghází 11. září 2012, a podle Geoff Portera, odborníka na terorismus v North Africa Risk Consulting, existují mezi těmito dvěma skupinami skutečné a plynulé vazby. Tři dny po útoku v Begazi, Ansar al Shariah v Tunisku zorganizoval davový útok před americkou ambasádou v Tunisku, který ohrozil životy Američanů. Podle americké vlády byla tato skupina také zodpovědná za několik dalších útoků, včetně pokusů o sebevražedné bombové útoky v tuniských turistických destinacích. V říjnu 2013 se tuniský sebevražedný atentátník vyhodil do povětří před plážovým hotelem v Sousse a zabil pouze sebe. Další byl zatčen v Monastiru, než mohl vyhodit do povětří své zařízení. Oba se údajně pokoušeli odcestovat do Sýrie, ale na cestě je přesvědčil...
Tunisko bylo široce vnímáno jako jediný úspěšný příběh Arabského jara. Ekonomický pokrok zaostává za demokratickými principy. V regionu se už nějakou dobu šíří teror, podněcovaný regionálními nepokoji.