- Úřady byly zjevně spokojeny s tím, že Crügerovo učení v důsledku povstání v roce 1953
měl zůstat "pod radarem", ale jeho odpověď na velmi dlouhou "tajnou řeč" prvního tajemníka Chruščova, přednesenou na 20. kongresu Komunistické strany Sovětského svazu během posledního týdne února 1956, která poskytla podrobnosti o "Stainových zločinech" a byla neformálně šířena po východním Německu v letech 1956 a 1957, nakonec vyvolala politickou nemesi. Zatímco vláda Východního Německa se zpočátku snažila celou záležitost zlehčit, Crüger byl jedním z těch, kdo se snažil zapojit se do někdy horkých diskusí o otázkách vznesených na politických schůzkách organizovaných stranou a jménem strany na univerzitě a v kulturních institucích, se kterými byl zapojen. Vyzval k tomu, aby politické diskuse na univerzitě nebyly potlačovány, se zvláštním zaměřením na Heinricha Saara, nově jmenovaného ředitele univerzitního ústavu, kde pracoval, o němž bylo známo, že byl protinacistickým aktivistou a obětí politického pronásledování během hitlerových let. Vyzval k překonání dogmatického odporu strany proti pokusům rozšířit demokratické praktiky uvnitř ní. Diskuse nikdy nedospěla do fáze konkrétních neodvolatelných návrhů, nicméně. byl také otevřen v jeho kritice opětovného zatčení svého akademického kolegy Bernharda Steinbergera v listopadu 1956 a oficiální strategie divokého pomlouvání tisku, kterému byl Steinberger poté vystaven vládou. Dne 5. prosince 1956 Crüger dokonce adresoval dopis ústřednímu výboru strany, ve kterém argumentoval Steinbergerovým případem a trval na jeho nevinnosti. Poslední byl označen pro osobní pozornost národního vůdce (a prvního tajemníka strany) Waltera Ulbrichta.