Mezitím nedávná fiskální krize přinesla transformaci francouzské námořní strategie. Námořní mocnosti nyní předstihly Francii ve stavbě lodí a vyzbrojení a stále více se těšily číselné výhodě. Vauban navrhl opuštění flotily, "guerre d'escadre", ve prospěch obchodních nájezdů, "guerre de course", a obhajoval použití flotily podporované jednotlivými majiteli lodí, kteří vybavují své vlastní lodě jako soukromé, zaměřené na zničení obchodu námořních mocností. Vauban tvrdil, že tato strategická změna by připravila nepřítele o jeho ekonomickou základnu, aniž by stála Ludvíka XIV. peníze, které byly mnohem naléhavěji potřebné k udržení francouzských armád na souši. Soukromci, kteří se plavili jako jednotlivci nebo v kompletních letadlech z Dunkerque, Saint-Malo a menších přístavů, dosáhli významného úspěchu. Například v roce 1695 marquis z Nesmondu, který měl sedm linie lodí, zajal lodě od anglické Východoindické společnosti, o kterých se říkalo, že jim přinesly 10 milionů liber. V květnu 1696 Jean Bart unikl blokádě Dunkerque a udeřil na nizozemský konvoj v Severním moři, přičemž spálil 45 lodí; 18. června 1696 vyhrál bitvu u Dogger Bank; a v květnu 1697 baron Pointis s další soukromou eskadrou napadl a zajal Cartagenu
, vydělávat mu, a král, podíl 10 milionů livres.