Napište pokračování tohoto odstavce - V roce 1931 Čína záplavy
Wuhan, jedna z nejkrvavějších povodňových katastrof v historii světa, byla útočištěm pro oběti povodní z odlehlých oblastí, kteří přicházeli od pozdního jara. Ale když bylo město začátkem léta zaplaveno, a po katastrofálním selhání hráze těsně před 6:00 ráno 27. července, bylo odhadem 782 189 městských občanů a venkovských uprchlíků ponecháno bez domova. Povodeň pokryla plochu 32 čtverečních mil a město bylo pod mnoha stopami vody téměř tři měsíce. Velké množství lidí se shromáždilo na zaplavených ostrovech po celém městě, přičemž 30 000 se schovalo na nábřeží v centru Hankou. S malým množstvím jídla a naprostým selháním hygieny tisíce lidí brzy začaly podléhat nemocem. Jin Shilong, starší inženýr z agentury pro prevenci povodní v Hubei, popsal povodně: "Nebylo žádné varování, jen náhlá velká vodní zeď. Většina budov v Wuhanu byla v té době jen jedním patrem vysoká, a pro mnoho lidí nebylo úniku - zemřeli desítkami tisíc.... Zrovna jsem se vracel z práce z hlavní kanceláře firmy, z poměrně nové třípatrové budovy nedaleko centra města... Když jsem uslyšel ten strašlivý hluk a uviděl přicházející vodní stěnu, běžel jsem na nejvyšší patro budovy.... Byl jsem v jedné z nejvyšších a nejsilnějších budov, které ještě stojí. V té době nikdo nevěděl, zda voda bude klesat nebo stoupat ještě výš. V roce 1936, když zemětřesení zasáhlo střední Čínu s rozsáhlými povodněmi postihujícími Hebei, Hunan, Jiangxi, Wuhan a Chongqing způsobenými prolomením řek Yangtze a Huai, Ong Seok Kim jako předseda výboru pro sbírku peněz a pomoc při katastrofách v Sitiawan shromáždil peníze a materiály na podporu obětí.