Všechny jednání byly tajné a Berlín a Vídeň si neuvědomily, že ztratili spojence. V důsledku toho, když v červenci 1914 vypukla první světová válka, Itálie oznámila, že Triple Aliance neplatí, prohlásila se za neutrální a vyjednala nejlepší možnou dohodu. Británie a Francie si myslely, že italská vojenská síla by byla výhodou, a nabídly Itálii velké území z Rakouska a Osmanské říše. Začátkem roku 1915 se Itálie dychtivě připojila k Spojencům. Obě země patřily k "Velké čtyřce". Itálie se zúčastnila druhé bitvy u Marny
a následné Stodenní ofenzívy na západní frontě, zatímco jen málo francouzských vojáků se zúčastnilo bitvy u řeky Piave a bitvy u Vittorio Veneto na italské frontě. Reakce v Itálii na rozdíl mezi sliby z roku 1915 a skutečnými výsledky Versailleské smlouvy z roku 1919 a zrady Entente byla extrémně negativní; intenzivní nespokojenost, mobilizovaná veterány, vedla k převzetí italské vlády fašisty pod vedením Benita Mussoliniho.