Dlouho předtím, než Britové připojili Kapskou kolonii, existovaly již velké evropské osady holandsky mluvící na Kapském poloostrově a dále; v době, kdy se britská vláda stala trvalou v roce 1806, měly tyto osady více než 26.000 obyvatel. V populaci osídlené v rámci VOC však existovaly dvě odlišné podskupiny. Prvními byli putovní zemědělci, kteří se začali postupně usídlovat stále dále do vnitrozemí a hledali lepší pastviny pro svůj dobytek a osvobození od předpisů VOC. Tato komunita osadníků se kolektivně identifikovala jako Bóři, aby popsala svůj zemědělský způsob života. Jejich farmy byly obrovské podle evropských standardů, protože půda byla volná a relativně málo osídlená; museli je pouze zaregistrovat u VOC, což byl proces, který byl jen o něco více než formalita a stal se více irelevantním, čím dál se Boerové pohybovali do vnitrozemí. Několik boerů přijalo semi-nomádský životní styl a stali se známí jako " Boers ". Boéři byli hluboce podezřívaví vůči centralizované vládě a rostoucí složitosti správy na mysu; neustále se stěhovali dále od dosahu koloniální úřednictví, kdykoli se pokoušelo regulovat jejich aktivity. V polovině osmnáctého století pronikli Boové téměř tisíc kilometrů do vnitrozemí Jižní Afriky za mys Dobré naděje, kdy se setkali s Xhosy, kteří migrovaly na jih z opačného směru. Soutěž mezi oběma komunitami o zdroje na hranici vyvolala války Xhosa
- Ne, ne. Tvrdý postoj Boerů k černým Afričanům byl trvale utvářen jejich kontaktem s Xhosami, který vyvolal nejistotu a strach na hranicích.