Přestože byly pre-dreadnought lodě používány po celém světě, nedošlo k žádným střetům mezi pre-dreadnought bitevními loděmi až do konce jejich období dominance. První čínsko-japonská válka v letech 1894-1995 ovlivnila vývoj před-dreadnought, ale to byl střet mezi čínskými bitevními loděmi a japonskou flotilou sestávající převážně z křižníků. Španělsko-americká válka v roce 1898 byla také nesouladem, kdy americká flotila před dreadnoughty bojovala proti španělským pobřežním bateriím v San Juanu a následně proti španělské eskadře obrněných křižníků a torpédoborců v bitvě u Santiaga de Kuba. Až do rusko-japonské války v letech 1904-1905 se pre-dreadnoughty neúčastnily na rovnocenném základě. To se stalo ve třech bitvách: ruské taktické vítězství během bitvy u Port Arthura 8. a 9. února 1904, nerozhodná bitva u Žlutého moře
10. srpna 1904 a rozhodující japonské vítězství v bitvě u Tsushima 27. května 1905. Tyto bitvy zvrátily převládající teorie o tom, jak by se měly vést námořní bitvy, protože flotily začaly střílet na sebe na mnohem větší vzdálenosti než dříve; námořní architekti si uvědomili, že vrhání palby (výbušné granáty padající na cíle převážně shora, namísto z dráhy blízké horizontální) byla mnohem větší hrozba, než se předpokládalo.