Napíše pokračování tohoto odstavce - Halbertsma tedy očekával, že bude jmenován profesorem nizozemského jazyka a literatury, a několikrát se mu zdálo, že takové jmenování je téměř v dosahu, ale pokaždé mu uniklo. Jeho ostré pero v tom pravděpodobně hrálo roli, ale byly i jiné důvody. V roce 1830 ztratil z přebytku žadatelů zaplavujících Nizozemsko z belgických univerzit, které se v té době právě odtrhly od Spojeného království Nizozemska.
, a po roce 1840 byl požadován jiný typ vědce, s více specializovanými znalostmi, než si Halbertsma přál. To, že mu Leidenská univerzita v roce 1837 udělila čestný doktorát z literatury, byla pro něj jen malá útěcha. Zčásti kvůli těmto zklamáním se Halbertsma po dlouhou dobu vyrovnával na pokraji vyhoření a zejména v roce 1839, kdy byl opět přehlížen, prošel hlubokou krizí. Teprve v roce 1860, když mu bylo sedmdesát, se zdá, že dosáhl stavu duševního klidu.