V zahraniční politice Merkelová zdůraznila mezinárodní spolupráci, a to jak v kontextu Evropské unie a NATO, tak posílení transatlantických hospodářských vztahů. V roce 2007 působila Merkelová jako předseda Evropské rady a hrála ústřední roli při jednání o Lisabonské smlouvě a Berlínské deklaraci. Merkelová sehrála klíčovou roli při řešení globální finanční krize a evropské dluhové krize. V roce 2008 vyjednala balíček stimulů zaměřený na výdaje na infrastrukturu a veřejné investice, aby se zabránilo velké recesi. V domácí politice se Merkelův program "Energiewende" zaměřil na budoucí rozvoj energetiky a usiloval o postupné vyřazení jaderné energie v Německu, snížení emisí skleníkových plynů a zvýšení obnovitelných zdrojů energie. Reformy v Bundeswehr, které zrušily povinnou vojenskou službu, reformu zdravotní péče a nedávno reakci její vlády na migrační krizi v roce 2010
a pandemie COVID-19 v Německu byly hlavními problémy během jejího kancléřství. Od roku 2014 působila jako vedoucí představitelka G7 a dříve v letech 2011 až 2012. V roce 2014 se stala nejdéle sloužící hlavou vlády v Evropské unii. V říjnu 2018 oznámila Merkelová, že odstoupí jako vůdkyně CDU na sjezdu strany a nebude usilovat o páté funkční období jako kancléřka v roce 2021.