Prakticky každá islámská mocnost následovala postup Ghaznavidů, kteří používali perštinu jako dvorní jazyk. Dillí se stalo hlavním centrem perské literární kultury v Hindustánu od 13. století, s založením Dillího sultanátu po Ghuridských mamluků. Následné Khiljis a Tughluqs sponzorovali mnoho kusů literatury v jazyce; slavný básník Amir Khusrow produkoval pod jejich patronátem mnoho svých perských děl. Mezi 13. a 15. stoletím turečtí vládci Dillího sultanátu povzbuzovali k příchodu významných persky mluvících osobností (jako básníci, pisatelé a svatí lidé) na subkontinent a poskytli jim půdu, aby se usadili ve venkovských oblastech. Tento tok byl zvýšen mongolskými dobytky persko-islámského světa
, protože mnoho perských elit hledalo útočiště v severní Indii. Proto se perský jazyk usadil na dvoře a v literatuře, ale také prostřednictvím značné populace často spojené s islámskou šlechtou. Sultánství Dillí bylo z velké části hybnou silou pro šíření perštiny, protože jeho hranice se táhly hluboko do subkontinentu. V důsledku jeho postupného rozpadu přijali různé výhonky říše v oblastech až po Deccan a Bengálsko perštinu.