Dokončete následující větu: Jacques vstoupil do Komunistické strany Velké Británie v osmnácti letech a na univerzitách v Manchesteru i v Cambridge byl velmi aktivní ve studentské politice. V roce 1966 byl jedním z hlavních hybných sil Radikální studentské aliance, levicově-středově orientované mezipartistické organizace asi 400 studentů ze 108 univerzit a vysokých škol, která se snažila vybudovat studentské hnutí "schopné přijmout kolektivní akci v záležitostech obecného společenského zájmu". V Cambridgi se podílel na vzniku Studentské unie Cambridgeské univerzity. V roce 1967 se stal členem výkonného výboru komunistické strany, "pravděpodobně nejmladším členem, který kdy byl, a zůstal jejím členem až do roku 1991. Hluboce ovlivněn
Po sovětské invazi do Československa a májových událostech v Paříži v roce 1968, které popsal jako své "politické zrození", byl jedním z prvních vůdců eurokomunistického nebo reformistického křídla strany, zvláště ovlivněn prací Antonia Gramsciho. V roce 1976 ve zprávě Výkonnému výboru Komunistické strany tvrdil, že "třídní boj se neomezuje na ekonomický boj... ale je také ideologický a kulturní". Později téhož roku byl vybrán, aby spolu s tradicionalistou Georgem Matthewsem dokončil aktualizovanou verzi "Britské cesty k socialismu" (program komunistické strany), aby ji předložil 35. národnímu sjezdu strany v roce 1977. Později popsal tento proces jako "mexické střetnutí", ale vliv Gramsciánských myšlenek byl zřejmý v konečném návrhu, který vyzýval k "širokému demokratickému spojenectví" a tvrdil, že pokrokové hnutí musí být "nejen... sdružením třídních sil... ale i dalších důležitých sil ve společnosti, které vycházejí z oblastí útlaku, které nejsou vždy přímo spojeny s výrobními vztahy".