Legenda o knězi Janovi jako takové začala na počátku 12. století s zprávami o návštěvách indického arcibiskupa v Konstantinopole a indického patriarchy v Římě za doby papeže Kalliksta II. Tyto návštěvy, zřejmě od křesťanů svatého Tomáše z Indie, nelze potvrdit, což je důkaz, že obě jsou zprávami z druhé ruky. Jisté je, že německý kronikář Otto z Freisingu ve svém "Chroniconu" z roku 1145 uvedl, že se v předchozím roce setkal s Hugem, biskupem z Jabala v Sýrii, na dvoře papeže Eugena III. ve Viterbu. Hugh byl vyslancem knížete Raimonda z Antiochie, vyslaný hledat západní pomoc proti Saracenům po obléhání Edessy
Jeho rady inspirovaly Eugena, aby vyhlásil druhou křížovou výpravu. Hugo řekl Ottoovi v přítomnosti papeže, že kněz Jan, nestoriánský křesťan, který sloužil jako kněz a král, získal ve velké bitvě "před několika lety" město Ekbatana zpět od bratří panovníků Médů a Peršanů, Samárů. Později se kněz Jan údajně vydal do Jeruzaléma, aby zachránil Svatou zemi, ale oteklé vody Tigru ho přinutily vrátit se do své vlastní země. Jeho báječné bohatství bylo prokázáno jeho smaragdovým žezlem; jeho svatost jeho původem od Tři mudrců.