Jednotné království Dánska vzniklo v 8. století jako zdatný námořní národ v boji o kontrolu nad Baltským mořem. Dánsko, Švédsko a Norsko vládly společně pod jedním panovníkem v Kalmarské unii, která byla založena v roce 1397 a skončila odtržením Švédska v roce 1523. Oblasti Dánska a Norska zůstaly pod stejným panovníkem až do roku 1814, Dánsko - Norsko. Počínaje 17. stoletím došlo k několika zničujícím válkám se švédským císařstvím, které skončily velkým postoupením území Švédsku. Po napoleonských válkách bylo Norsko postoupeno Švédsku, zatímco Dánsko si ponechalo Faerské ostrovy, Grónsko a Island. V 19. století došlo k nárůstu nacionalistických hnutí, která byla poražena v první šlezvické válce. Po druhé šlezvické válce v roce 1864 Dánsko ztratilo vévodství Šlezvicko na území Pruska. Dánsko zůstalo během první světové války neutrální; v roce 1920 se však severní polovina Šlezvicka opět stala dánskou. V dubnu 1940 německá invaze
Dánsko se v průběhu aktivního dánského hnutí od roku 1943 až do kapitulace Německa v květnu 1945 setkalo s krátkými vojenskými potyčkami. Dánsko, které bylo v druhé polovině 19. století průmyslovým vývozcem zemědělské produkce, zavedlo na počátku 20. století sociální reformy a reformy trhu práce, které vytvořily základ pro současný model sociálního státu s vysoce rozvinutou smíšenou ekonomikou.