Po povstání v Dos de Mayo a následné katastrofě v bitvě u Bailénu byly francouzské okupační armády ve Španělsku donuceny ustoupit za řeku Ebro na severovýchodě. Šokován a rozzlobený tímto zvratem událostí, Napoleon nařídil 130.000 veteránům, aby vtrhli do Španělska. Francouzský císař plánoval sjednotit posily s vojsky, které už tam byly, a vést je k dobytí Španělska a Portugalska jednou provždy. Mezitím, španělský lid byl oklamán jejich relativně snadnými úspěchy a věřil, že boj je téměř u konce. Španělští generálové a politici se začali mezi sebou hádat. Do 10. října 1808 měl Napoleon 244 125 vojáků shromážděných v osmi armádních sborů, v kavalerijní rezervě, císařské gardě a dalších formacích za účelem dobytí Španělska. V listopadu 1808 napoleonská armáda udeřila drtivou silou a španělská obrana se rozpadla v bitvách u Burgosu, Espinosy, Tudele a Somosierry
- Ne, ne. 1. prosince Madrid pokorně kapituloval před Napoleonem. Francouzský císař znovu instaloval na trůn svého bratra Josefa Bonaparte a začal přepisovat zákony. Měl v úmyslu poslat armádu, aby dobyla Sevillu na jihu a znovu dobyla Portugalsko při první příležitosti. Avšak na scéně se objevil nový nepřítel, který zmařil Napoleonovy plány.