Napíšeš pokračování tohoto odstavce - Polsko-Litovské společenství, již oslabené během 18. století, bylo v polovině devadesátých let dvakrát rozděleno svými sousedy: Ruskem, Habsburskou říší a Pruskem. V roce 1791 rakouský císař Josef II. změnil status Kazimierzu jako samostatného města a udělal z něj okres Krakova. Bohatší židovské rodiny se začaly stěhovat. Avšak kvůli zákazu cestovat v sobotu většina židovských rodin bydlela poměrně blízko starých synagog. V roce 1794 zahájil Tadeusz Kościuszko neúspěšné povstání
na hlavním náměstí města, který navzdory jeho vítězné bitvě u Racławice proti početně nadřazené ruské armádě vyústil ve třetí a poslední rozdělení Polska. V roce 1809 Napoleon Bonaparte dobyl bývalá polská území z Rakouska a město se stalo součástí Varšavského vévodství. Po porážce Napoleona obnovil Vídeňský kongres roku 1815 předválečné hranice, ale také vytvořil částečně nezávislé svobodné město Kraków. Povstání v roce 1846 selhalo, což vedlo k tomu, že město bylo připojeno k Rakousku pod názvem Velkovévodství Kraków (, ).