Během počátečního období formace byli janíčáři odbornými lukostřelci, ale začali používat střelné zbraně, jakmile byly k dispozici v průběhu čtyřicátých let. Obléhání Vídně v roce 1529
potvrdil pověst svých inženýrů, např. šachterů a horníků. V těsném boji používali sekery a kilije. Původně v mírové době mohli nosit jen hole nebo dýky, pokud nesloužili jako pohraniční vojáci. Turecké yataganské meče byly charakteristickou zbraní janíčářů, téměř symbolem jejich sboru. Janíčáři, kteří střežili palác (Zülüflü Baltacılar), měli na sobě dlouhé sekery a háľbardy.