Napište pokračování tohoto odstavce - Villarrealův román "Pocho" (1959) je jedním z prvních čikánských románů a prvním, který získal široké uznání. "Pocho" byl nazýván "základním přechodným článkem mezi'mexickou americkou' a 'Chicano' literaturou", a to jak kvůli jeho silným stránkám jako románu, tak kvůli jeho použití při znovuobjevování a zotavení latinskoamerické literatury v sedmdesátých letech. Román pojednává o dětství Richarda Rubia, jehož otec Juan Manuel opustil Mexiko v období po revoluci.
Exodus z roku 1910. Jako první generace Američan, Richard bojuje s rozporuplnými hodnotami svých rodičů: mexický smysl pro čest, tradici, hrdost a mužnost jeho otce a více americký pohled na rodinu a role žen, které jeho matka a zejména jeho sestry přijmou. Richardův otec má sen vrátit svou rodinu do Mexika, ale jeho okolnosti a volby ho drží ve Spojených státech. Podobně i Richard má dobré výsledky ve škole a chce jít na vysokou školu, aby se stal spisovatelem, ale poté, co jeho otec opustí rodinu, se musí stát mužem v domě; Richard však sám opustí rodinu, aby se po Pearl Harboru připojil k námořnictvu. Lomelí, román tvrdí, že "lidé mexického původu mají oprávněné místo, které si mohou nárokovat, a to jak mexické, tak angloamerické, které Chicanos syntetizují v různých stupních [a] zdůrazňují poprvé v hlavní americké literární scéně hispánské postavy jako složité a multidimenzionální, které navzdory svým individuálním nedostatkům mají hloubku a důvěryhodnost".