Většina lidí očekávala, že Abdul Hamid II. bude mít liberální myšlenky, a někteří konzervativci byli nakloněni k tomu, aby na něj pohlíželi s podezřením jako na nebezpečného reformátora. Přestože pracoval s reformisty Mladých Osmanských, zatímco byl ještě korunním princem a působil jako liberální vůdce, stal se stále více konzervativním ihned po nástupu na trůn. V procesu známém jako "İstibdad" se Abdul Hamidovi podařilo snížit své ministry na pozici tajemníků a soustředil velkou část správy říše do vlastních rukou v paláci Yıldız. Default veřejných fondů, prázdná státní pokladna, povstání v Bosně a Hercegovině v roce 1875, válka se Srbskem a Černou Horou
, výsledek války devadesát tří a pocit, který vzbudila po celé Evropě vláda Abdul Hamida při potlačení bulharské vzpoury, přispěly k jeho obavám z zavedení významných změn.