V knize "1971 Fact and Fiction" Hashmi píše o politických událostech a okolnostech kolem konfliktu ve východním Pákistánu v roce 1971.
- Ne, ne. Podle Hašmího neměl šejk Mujibur Rahman původně v úmyslu, aby se Bangladéš odtrhl; namísto toho ho využil jako prostředek k "zvýšení prahu" s Islámábádem a přimět prezidenta Jáhu Khana, aby souhlasil s jeho požadavky <unk> nicméně situace dosáhla "bodů, ze kterých není návratu". Také píše, že bývalý prezident Ayub Khan a premiér Zulfikar Ali Bhutto oba věděli již v roce 1966, že "vpravdě nebylo možné, aby Východní Pákistán zůstal dlouhodobě součástí Pákistánu". Po skončení války údajně čínský premiér Čou Enlaj řekl Bhuttovi: "Neboj se... uvažuj dlouhodobě, kdo ví, co se stane na subkontinentu za 50 let, za 70 let, za 100 let!". Poté, co Pákistán uznal Bangladéš a šejk Mujibur Rahman navštívil v roce 1974 Lahore, aby se zúčastnil Druhého islámského summitu, Bhutto a Mujib měli výměnu, v níž první poznamenal: "Jste bezmocní! Nemůžete přijmout žádné rozhodnutí bez souhlasu Indiry Gándhí!" a ten druhý řekl: "Bhutto "sahib", neuraž mě... víte moc dobře, že cokoliv se stalo, bylo to kvůli vám!".