Mark 3 měl další střední sekci, která mu dala délku a vytlačení 640 tun. Dokonce i s touto přidanou hmotností byla loď o něco rychlejší než Mark 1. Mk.3 byl přijat 8. dubna 1941. Mark 4 byl o něco kratší a lehčí než Mk.3, ale měl mnohem širší paprsek a byl určen pro operace napříč kanálem na rozdíl od mořského použití. Když je testován v raných útočných operacích, jako je nešťastný spojenecký nálet na Dieppe
v roce 1942, nedostatek manévrovací schopnosti vedl k preferenci pro kratší celkovou délku v budoucích variantách, z nichž většina byla postavena ve Spojených státech.