Farukova vláda byla charakterizována stále rostoucí nacionalistickou nespokojeností nad pokračující britskou okupací, královskou korupcí a nekompetencí a katastrofální palestinskou válkou.
V letech 1948-1949. Všechny tyto faktory sloužily k definitivnímu podkopání postavení Farouka a vydláždily cestu pro egyptskou revoluci v roce 1952. Farouk byl nucen abdikovat ve prospěch svého malého syna Ahmeda Fuada, který se stal králem Fuadem II., zatímco správa země přešla na Hnutí svobodných důstojníků pod Mohamedem Naguibem a Gamalem Abdel Nasserem. Vládnutí mladého krále trvalo méně než rok a 18. června 1953 revolucionáři zrušili monarchii a prohlásili Egypt za republiku, čímž ukončili století a půl vlády dynastie Muhammada Aliho.