Shrňte článek:  Pokusy některých republikánů podkopat iránskou politiku prezidenta Baracka Obamy se zdají být mimořádné. Nejprve republikánské vedení pozvalo Benjamina Netanjahua, aby promluvil před Kongresem bez konzultace s Bílým domem, a on řádně varoval před zmírněním západní linie vůči Íránu. Nyní, 47 senátorů napsalo otevřený dopis íránskému režimu, aby poradili, že jakákoli dohoda, která byla dohodnuta s Obamou, by mohla být zrušena po prezidentských volbách v roce 2016. Je to úžasný krok. Ale toto není, striktně řečeno, unikátní. Lidé v obou stranách udělali v minulosti mnohem pozoruhodnější věci. V roce 1983 se senátor Edward Kennedy pokusil vytvořit osobní diplomatický kanál se Sovětským svazem, čímž se účinně vyhnul prezidentovi Ronaldovi Reaganovi. Prostřednictvím zástupců navrhl, aby navštívil Moskvu, aby se setkal s komunistickým vedením a nabídl jim pomoc, aby předložili svůj případ americkému lidu, proč upřednostňují dialog před konfrontací. Jak poznamenává novinář Washington Post Vincent Bzdek ve své knize "Kennedyho odkaz", k tomu došlo těsně před americkými prezidentskými volbami a někteří konzervativci to interpretovali jako akt vlastizrady - možná dokonce jako porušení Loganova zákona, který zakazuje soukromým občanům zapojit se do diplomacie s cílem změnit zahraniční politiku. Někdo by mohl namítnout, že senátora motivovaly vysoké ideály: měl jasný záznam o kampaních, aby snížil napětí studené války a myslel si, že Reagan špatně zachází se Sověty. Víc než jednou, Kennedy politizoval zahraniční politiku, když byl v Senátu. Ve své knize o demokratických prezidentských primárkách v roce 1980 jsem poznamenal, že Kennedy byl proti tvrdé linii Jimmyho Cartera ohledně sovětské invaze do Afghánistánu -- pozice, která byla dobře míněná, prorocká a poněkud výhodná pro Kennedyho kampaň za demokratickou nominaci. Ale to neudělali jen demokraté. Pojď dál, Richarde Nixone. V roce 1968 se prezidentské volby zdály být těsné. Johnsonova administrativa se blíží k...
Dopis republikánských senátorů íránským vůdcům se zdá být mimořádný. Ale podkopávání zahraniční politiky prezidenta není vůbec unikátní, říká Stanley. Říká, že jak levice, tak i pravice obcházejí administrativy, aby měli co do činění s cizími vůdci.