Dokončete následující větu:
Po Lisabonském zemětřesení (1. listopadu 1755), ke kterému došlo desetiletí po vydání "Essais de Théodicée sur la bonté de Dieu, la liberté de l'homme et l'origine du mal" (1710), Leibnizův filozofický optimismus a teodiceje si vyžádaly značnou kritiku jak od jeho spolužáků osvícenství filozofů a křesťanských teologů. Kritici Leibnize, jako například Voltaire, tvrdí, že svět obsahuje příliš mnoho utrpení, aby ospravedlňoval optimismus. Zatímco Leibniz tvrdil, že utrpení je dobré, protože podněcuje lidskou vůli, kritici tvrdí, že míra utrpení je příliš vážná, aby ospravedlnila víru, že Bůh stvořil "nejlepší ze všech možných světů". Leibniz také řeší tento problém tím, že zvažuje, co si Bůh přeje, aby se stalo (jeho předchozí vůle) a co Bůh připouští, aby se stalo (jeho následná vůle). Jiní, jako je křesťanský filozof Alvin Plantinga, kritizovali Leibnizovu teodicei argumentováním, že pravděpodobně neexistuje něco jako "nejlepší" ze všech možných světů, protože člověk může vždy představit lepší svět, jako je svět s jednou morálně spravedlivou osobou navíc.