P25 začal závodit v nešampionátních disciplínách v září 1955. Jeho silnou stránkou se ukázalo být jeho koní síla, ale jeho problémy s ovládáním a spolehlivostí byly rychle odhaleny. Tři Type 25 byly zapsány pro Tonyho Brookse, Mike Hawthorna a Rona Flockharta v debutovém světovém šampionátu modelu, Velké ceně Velké Británie 1956. Nicméně, žádný není hotový. Problémy se spolehlivostí sužovaly tým během raného vývoje P25. Velké ventily byly náchylné k tomu, aby se do motoru dostaly nečistoty, a jediný zadní disk často selhal. P25 nedokončila Grand Prix až do pátého místa Harryho Schella v Grand Prix v Monaku 1958
- Ne, ne. Schell a Jean Behra skončili na druhém a třetím místě v letošní Velké ceně Holandska. Byly to první pódium pro BRM. Čtyři další body od Behry, Schella a nově najatého Joakima Bonniera umístili BRM na 4. místo v inauguračním šampionátu konstruktérů. Bonnier získal své první vítězství s BRM na Velké ceně Holandska v roce 1959. Díky spolehlivému chodu P25 se BRM podařilo zajistit třetí místo v mistrovství konstruktérů. Právě když se P25 stal spolehlivým, Cooper zahájil revoluci zadního motoru a rychle učinil přední vozy jako P25 zastaralými. BRM začal pracovat na modelu s zadním motorem, P48, krátce po vítězství Bonniera. P48 nahradí P25 v polovině sezony 1960.