- Hlavní bojovou taktikou polsko-litovských husarů byl útok. Přenesli náboj do nepřítele a skrz něj. Náboj začal pomalu a v poměrně volné formaci. Formace postupně nabírá tempo a uzavírá řady, zatímco se blíží k nepříteli, a dosáhne nejvyšší rychlosti a nejbližší formace bezprostředně před bojem. Obvykle opakovali útok několikrát, dokud nepřátelská formace nezlomila (měli zásobovací vozy s náhradními kopí). Taktika útoku těžce obrněných husarů a koní byla účinná téměř dvě století. Husáři bojovali s dlouhými kopí (huzárské kopí se obvykle pohybovalo od 4,5 do 6,2 metrů), "koncerzem" (strčícím mečem), "szablou" (sabrou), jednou nebo dvěma pistolí a často s karabinou nebo arquebusem, známým v polštině jako "bandolet". Křídloví husarové také nesli další zbraně, jako například válečné kladivo typu "nadziak" a bojové sekery. Lehčí sedlo tureckého stylu umožňovalo více brnění pro koně i válečníky. Kromě toho byli koně vychováváni tak, aby s těžkým nákladem běželi velmi rychle a rychle se zotavili. Toho bylo dosaženo křížením starých polských koní s východními, obvykle z tatarských kmenů. Výsledkem bylo, že tito koně mohli projít stovky kilometrů, naložení více než 100 kilogramů a stále byli schopni nabít za okamžik. Také husarští koně byli velmi rychlí a obratní. To umožnilo husarům bojovat s jakoukoli jízdou nebo pěchotou, od těžkých západních "kissaierů" až po rychlé Tatary. Byli široce považováni za nejsilnější kavalerii na světě. V bitvách u Lubiszewa v roce 1577, Byczyna
(1588), Kokenhausen (1601), Kircholm (1605), Kłuszyn (1610), Chocim (1621), Martynów (1624),