Na rozdíl od jiných bývalých kolonií, jako například těch v Americe a Austrálii, Evropané a jejich potomci na africkém kontinentu nikdy nepřekonali počet domorodých obyvatel; nicméně našli způsoby, jak konsolidovat moc a vyvíjet nepřiměřený vliv na administrativní politiku svých příslušných metropolitních zemí. Někteří z nich ztratili pocit, že se ztotožňují s Evropou, a vytvořili si vlastní nacionalistická hnutí, zejména v Jižní Africe a Rhodézii (nyní známé jako Zimbabwe). Stálí bílí obyvatelé byli koloniálními správami považováni za rostoucí zátěž, protože se snažili ovládnout své adoptované africké vlasti. Pravděpodobně také zapojily vládu do konfliktu s Afričany, což vyžadovalo drahé vojenské kampaně a neoddělitelně poškozené vztahy mezi posledními a metropolitními mocnostmi. To byl běžný trend v afrických koloniích od konce osmnáctého do počátku dvacátého století. Například v holandské Kapské kolonii guvernér Joachim van Plettenberg kolem roku 1778 s schválením xhosských náčelníků vymezil hranice území. Následující rok holandští kolonisté porušili hranici a zaútočili na Xhosy, což vyvolalo krvavé války Xhosy.
- Ne, ne. Spory mezi německými kolonisty a národy Matumbi a Ngoni významně přispěly k povstání Maji Maji v roce 1905-1907. Během téhož období byli evropští obyvatelé koloniální Keni do značné míry zodpovědní za vyvolání povstání Masajů.