Po zavedení absolutní monarchie v roce 1660 měl král absolutní moc nad armádou. V případě války však král jmenoval regionální velitele. Po skončení anglických válek
, bylo rozhodnuto dodržovat příkazy, dokonce i v době míru. Původně se jmenovalo Generální velení nad Zélandem, Lollandem-Falsterem, Mønem a Bornholmem, bylo to jedno z pěti generálních velení. Nicméně po nástupu Fridricha VI. k moci udržel kontrolu nad Zélandem. Teprve po králově smrti v roce 1839 byla kontrola vrácena armádě, přičemž prvním náčelníkem byl dědičný princ Ferdinand. Kolem roku 1900 byl velitel 1. generálního velení v době války jmenován vrchním velitelem armády. Během první světové války tak velitel převzal kontrolu nad bezpečnostními silami. V rámci obranné dohody z roku 1922 byly 1. a 2. generální velitelství sloučeny, aby vytvořily jednotné generální velitelství.