Válka, která se vrátila v roce 1939, oficiálně skončila.
V květnu 1945. Lipsko bylo nyní zahrnuto do velké centrální části bývalého Německa, která byla spravována jako sovětská okupační zóna (obnovena v říjnu 1949 jako sovětská sponzorovaná Německá demokratická republika (Východní Německo)). Teprve v červnu 1948, když jeho žena umírala, se Artuš Liberasch mohl vrátit do Leipcigu. Bez prodlení vstoupil do Socialistické strany jednoty (SED), která byla založena - byť jen v sovětské zóně - o pár let dříve kontroverzním sloučením staré komunistické strany a sociálních demokratů. Nyní požádal o uznání jako "bojovník proti fašismu" ("Kämpfer gegen den Faschismus" / KgF). Jeho žádost byla v lednu 1949 zamítnuta Kontrolní komisí starosty městské sekce pro oběti fašismu". Walter Ulbricht, s nímž se střetl v roce 1920, když byli oba členy komunistické strany v Lipsku, byl nyní nejmocnějším Němcem v sovětské okupační zóně, stejně jako muž s proslulou dlouhou pamětí. Lieberasch však podal námitku u příslušného odvolacího soudu a v září 1949 byl uznán jako KgF. Ten měsíc dostal práci jako úředník v oddělení výplaty u VEB Vesta, výrobce železa a oceli se sídlem v Lipsku.