Armáda mandžuských císařů poprvé vstoupila do Tibetu v reakci na žádost o pomoc, když byl Tibet v roce 1717 napadnut Dzungarskými Mongoly. Po porážce první expediční jednotky v bitvě u řeky Salween v roce 1718 čínská expedice v roce 1720
byl úspěšný v obnovení dalajlámu k moci v Lhasě. V roce 1723 byly jednotky staženy a civilní čínský poradce zůstal v Lhasě. Když v roce 1728 vypukla občanská válka, obě strany požádaly Čínu o pomoc a armáda byla opět vyslána do Lhasy. Bylo rozhodnuto jmenovat dva "ambans", civilní čínské poradce tibetské vlády, kteří by byli hlídáni malou vojenskou silou. Když došlo v roce 1750 k nepokojům, byla opět vyslána armáda a ambánům byla dána větší moc. Avšak ambany, izolované od císařských mocenských center, brzy padly pod kontrolu místní vlády. Došlo k dlouhému období míru a zanedbání tibetských záležitostí Číňany, ale v roce 1792 invaze Gurků v Nepálu vyústila v žádost o pomoc a úspěšnou čínskou odpověď. V roce 1893 zavedli Číňané v Tibetu reformy, které vedly k uzavření hranic pro zahraniční cestující, ale navzdory záměrům posílit roli ambens následovalo dlouhé období čínské zanedbávání, které pokračovalo po celé 19. století, během něhož byl Tibet "uzavřený", ale účinně na vlastní pěst.