כתוב המשך לפרק זה - בעקבות איחוד וייטנאם
בשנת 1975, דוברי השפה הצפוניים והצפון-מרכזיים מדלתת הנהר האדום המאוכלסת בצפיפות ומחוזות העניים יותר של Nghệ An, Hà Tĩnh, וQuảng Bình המשיכו לעבור דרומה כדי לחפש הזדמנויות כלכליות טובות יותר, החל עם "תוכנית האזורים הכלכליים החדשים" של הממשלה החדשה שנמשכה מ-1975 עד 1985. במחצית הראשונה של התוכנית (1975-1980), 1.3 מיליון אנשים נשלחו לאזורים הכלכליים החדשים (NEZs), רובם הועברו לחצי הדרומי של המדינה באזורים לא מיושבים בעבר, מהם 550,000 היו צפון. במחצית השנייה (1981<unk>85) כמעט מיליון צפון עברו לאזורים המזרחיים. אנשי ממשלה וחיילים מצפון ומצפון וייטנאם מונחים גם הם במקומות שונים ברחבי המדינה, לעתים קרובות הרחק מאזורי ביתם. לאחרונה, הצמיחה של מערכת השוק החופשי הביאה להגדלת תנועה בין-אזורית וקשרים בין חלקים מרוחקים של וייטנאם באמצעות עסקים ונסיעות. התנועות הללו הביאו גם למערכות של ניבים, אך משמעותית יותר, גרמו לדיאלקט הצפוני להיות מובן יותר בדרום ולהיפך. רוב הדרומיים, כאשר שרים שירים וייטנאמיים פופולריים מודרניים/ישנים או פונים לציבור, עושים זאת במבטא הסטנדרטי אם אפשר (שזה מבטא צפון). זה נכון בווייטנאם כמו גם בקהילות וייטנאמיות בחו"ל.