סיכום המאמר:  ויקטוריה בת השנה חיה כמעט לגמרי בחושך. היא נולדה בדונצק, כשהמשבר במזרח אוקראינה התחיל בשנה שעברה. עכשיו, היא וההורים שלה גרים במרתף רקוב שגם משמש כמקלט נגד פצצות, בפאתי העיר. הם בדרך כלל צפופים עם עשרות אנשים אחרים. צריך אור לפיד כדי לראות את פניהם: ילדים, נשים, גברים וזקנים, יושבים בים של זבל. אין מים ואין שירותים, רק דליים שזורמות במרחב שבו אנשים צריכים לאכול ולישון. זה העולם שויקטוריה חוותה עד כה, המקום שבו היא צריכה ללמוד לדבר וללכת. זה ניגוד יוצא דופן עם רק כמה שנים לפני, כאשר דונטסק הייתה עיר משגשגת שסייעה לארח את אליפות אירופה בכדורגל. עכשיו הרחובות ריקים ורוב החנויות סגורות. ההפגזות כל כך בלתי פוסקות שהנהג שלנו אומר לי שזה מרגיש כמו מוזיקה טכנו שנגנת כל הזמן ברקע. אני שומע הרבה על הפוליטיקה של הסכסוך באוקראינה: איזה מנהיג אמר מה למי, מקור הנשק, התמונה הגדולה. מה שחסר בדיון זה האנשים -- אזרחים רגילים הם אלה שסובלים הכי הרבה. מאחורי הכותרות הגדולות, יש ילדים במצוקה נואשת שסובלים עכשיו ושימשיכו לסבול מהשלכות המשבר בשנים הבאות. כ-1.7 מיליון ילדים מושפעים מהסכסוך באוקראינה - כולל יותר מאלף שמחפשים מקלט במקלטים בדונצק. אלה לא בונקרים מודרניים. הם חורים קפואים, בדרך כלל במרתף של בית, שהם פשוט לא מתאימים למגורים אנושיים. אם בניין יתמוטט בהפצצה, כולם יהיו קבורים. זו הסיבה שבדבלטסבה, למשל, ארגוני הסיוע מביאים איתם שקיות גופות. ילדים לחוצים באופן בלתי יאומן. הם ראו חברים וקרובי משפחה מתים. הם מפחדים אפילו לצאת מהמרתפים, כי הם חוששים שהם לעולם לא יחזרו. על שיירת סיוע של האו"ם לאחרונה ל...
ראדוסלאב רז'אק: כ-1.7 מיליון ילדים נפגעו מהסכסוך באוקראינה. מערכות חברתיות מתמוטטות והילדים נושאים את העול.