סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) אגם וואבן בקצה הדרומי של קולג' וולסלי ידוע בעיקר בשל מסלולי החוף שלו שמציעים הפוגה נופית מחיי הקמפוס. סטודנטית ראשונה קטי מא רואה את זה באור שונה לאחר שלמדה על שי בינג-סין, הסופרת והפעילה הסינית המשפיעה במאה ה-20 שהשתתפה בקולג' חד-מיני במסצ'וסטס בשנות ה-20. באחד השירים של בינג-סין, היא מתארת את המים השקטים של אגם וואבן כמקור הנחמה היחיד שלה בתקופות של חוסר בית. עכשיו, אגם וואבן מספק למא קשר מוחשי לאישה מזמן אחר, מישהי שעלתה לתפקיד חשוב לאחר שהלכה באותו שטח כמוה. ולא סתם אישה, אלא מישהי שחולקת את השורשים התרבותיים של אמא. "הידיעה שמישהו חי בדיוק במקום שבו אתה נמצא עכשיו, וידיעה שהרבה יצא מחייה מעוררת בך לחשוב שאתה יכול להשיג בדיוק את אותו הדבר", היא אמרה. זה עניין גדול לאמא, שאומרת שמעולם לא למדה על אמריקאי אסיאתי אחד בבית הספר. ככל שהיא ידעה שגדלה בפילדלפיה, הגברים הלבנים שמופיעים על אנדרטאות ציבוריות היו האנשים היחידים שתרמו תרומות ראויות לציון להיסטוריה. היא יודעת טוב יותר עכשיו הודות למעורבותה בקבוצת הפעילים SPARK Movement, שמציבה נשים על המפה, בעזרת גוגל. אמא וקבוצה של בנות מסביב לעולם בילו את החודשים החמישה האחרונים בחקר מקומות בעלי משמעות בחיי נשים שלא תמיד זוכות להזכיר בשיעור היסטוריה. החל מהשבוע הזה, הסיפורים שלהם יופיעו באפליקציית הטיולים של גוגל, עם תגיות למקומות חשובים בחייהם. עבור בינגסין, זה אוניברסיטת וולסלי. עבור הרקדנית ג'נט קולינס, זה אופרת מטרופוליטן של ניו יורק, שם היא הפכה לרקדנית הראשונה אפריקאית-אמריקאית. עבור עיתונאית מהמאה ה-19, אנני סמית פק, זה מוסו, פרו, הכפר בבסיס הר הוסקראן, שאליו היא טיפה ב-1908 במתג שיא. עבור העיתונאית נלי בליי, זה האתר של בית משוגעים לנשים באי בלקוול, עכשיו האי רוזוולט בניו יורק, שם היא...
קבוצת פעילות נוער בשם "ספארק" חוקרת את הנשים "בלתי נראות" בהיסטוריה. סיפורים של נשים ייחלקו באפליקציית Field Trip של גוגל.