לאחר כיבוש הקוטב הדרומי על ידי רואלד אמונדסן בדצמבר 1911, שאקלטון, שחיפש את ההישג עצמו, נאלץ לחשוב מחדש על השאיפות הקוטביות שלו. הוא האמין שנותרה "מטרה עיקרית אחת של מסעות אנטארקטיקה - חציית היבשת הדרומית הפולרית מים לים". על סמך אסטרטגייתו, שקלטון תכנן לנחות עם המפלגה העיקרית שלו ככל האפשר דרומה, על חוף ים ודל. הצוות הטרנסקונטיננטלי שלו היה צועד דרומה לקוטב, לפני שהוא ממשיך מעבר לרמת הקוטב ויורד דרך קרחון בירדמור (ששקטון גילה ב-1909)
) למחסום הקרח הגדול. החלק האחרון היה לוקח אותם מעבר למחסום למקמרדו סאונד על חוף ים רוס.