השלים את המשפט הבא:
התקוממות 1953 אמורה להישאר "מתחת לרדאר", אבל התגובה שלו ל"נאום הסודי" הארוך מאוד של המזכיר הראשון חרושצ'וב, שנשא לקונגרס ה -20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשבוע האחרון של פברואר 1956, אשר נתן פרטים על "פשעיו של סטיין" ופורסם באופן לא רשמי ברחבי מזרח גרמניה במהלך 1956 ו -57, בסופו של דבר גרם לנמיס פוליטי. בעוד שממשלת גרמניה המזרחית ניסתה בהתחלה להנמיך את כל העניין, קרוגר היה אחד מאלה שניסו לעסוק בדיונים חמים לפעמים על הנושאים שהועלו בפגישות פוליטיות שאורגנו על ידי המפלגה ובשם המפלגה באוניברסיטה ובמוסדות התרבות שבהם הוא היה מעורב. הוא דרש שלא לדכא דיונים פוליטיים באוניברסיטה, עם דגש מיוחד על היינריך סאר, המנהל החדש של המכון האוניברסיטאי שבו עבד, שהיה ידוע כפעיל אנטי נאצי וקורבן לרדיפה פוליטית במהלך שנות היטלר. הוא קרא להתגבר על ההתנגדות הדוגמטית של המפלגה נגד ניסיונות להרחיב את השיטות הדמוקרטיות בתוכה. הדיונים מעולם לא הגיעו לשלב של הצעות קונקרטיות בלתי הפיכות, עם זאת. היה גם גלוי בביקורתו על מעצרו מחדש של עמיתו האקדמי ברנהרד שטיינברגר בנובמבר 1956 ועל האסטרטגיה הרשמית של השמצה עיתונאית פראית ששטיינברגר היה נתון אז על ידי הממשלה. ב-5 בדצמבר 1956, קרוגר אפילו שלח מכתב לוועדת המפלגה המרכזית שבו הוא טען את התיק של שטיינברגר והתעקש על חפותו. האחרון היה מסומן לתשומת הלב האישית של המנהיג הלאומי (והמזכיר הראשון של המפלגה), וולטר אולבריכט.