כתוב המשך לקטע זה - בשנת 1920 ו-1921, רוסיה הייתה עדה למספר התקוממות איכרים נגד הממשלה, שנגרמו על ידי התנגדות מקומית לריכוז, אך אלה נדחקו. בין המשמעותיים ביותר היה מרד טמבוב
, אשר הושמד על ידי הצבא האדום. כדי לסייע לקורבנות הרעב, הרברט הובר, נשיא ארצות הברית, הקים מנהל סיוע אמריקאי לחלוקת מזון. לנין חשד בסיוע זה, והפיקח עליו מקרוב. בתוך המפלגה הקומוניסטית עצמה, היו חילוקי דעות הן מקבוצת המרכזנות הדמוקרטית והן מאופוזיציה הפועלים, ששתיהן ביקרו את המדינה הרוסית על היותה מרוכזת מדי ובירוקרטית מדי. האופוזיציה הפועלת, שהיו לה קשרים לאיגודים המקצועיים הרשמיים של המדינה, גם הביעה את הדאגה שהממשלה איבדה את אמון מעמד הפועלים ברוסיה. "דיון האיגודים המקצועיים" תפס את מרכז תשומת הלב של המפלגה בתקופה זו; טרוצקי הכעיס את האופוזיציה הפועלת על ידי הצעת חיסול האיגודים המקצועיים, וראה בהם מיותרים ב"מדינת פועלים", אבל לנין לא הסכים, מאמין כי עדיף לאפשר את המשך קיומם, ורוב הבולשביקים אימצו בסופו של דבר את השקפה זו. בניסיון להתמודד עם הבעיה של הפלגים המנופלים האלה, בקונגרס העשירי של המפלגה בפברואר 1921, לנין הביא לאיסור על פעילות פלגתית בתוך המפלגה, תחת עונש גירוש.