צבאות הקיסרים המנצ'ואים נכנסו לראשונה לטיבט בתגובה לבקשת עזרה כאשר טיבט פלשה על ידי המונגולים ג'ונגאר בשנת 1717. לאחר תבוסת כוח המשלחת הראשון בקרב על נהר סלויין בשנת 1718 המשלחת הסינית בשנת 1720
הצליח להחזיר את הדלאי לאמה לשלטון בלסה. הכוחות נסוגו בשנת 1723 והותירו יועץ סיני אזרחי בלסה. כאשר פרצה מלחמת אזרחים בשנת 1728 היו פניות משני הצדדים לעזרה מסין וצבא נשלח שוב ללסה. הוחלט למנות שני "אמבנים", יועצים סינים אזרחיים לממשלת טיבט, שיוערכו על ידי כוח צבאי קטן. כאשר היו מהומות בשנת 1750, צבא נשלח שוב והאמבנים קיבלו יותר כוח. עם זאת, האמבנים, מבודדים מרכזי הכוח האימפריאליים, נפלו במהרה תחת שליטת הממשלה המקומית. הייתה תקופה ארוכה של שלום, והזנחה על ידי הסינים של ענייני טיבט, אבל בשנת 1792 פלישה על ידי גורקה של נפאל הובילה לפנייה לעזרה ותגובה סינית מוצלחת. ב-1893 הטילו הסינים רפורמות בטיבט שהובילו לסגירת גבולותיה לנוסעים זרים, אך למרות הכוונות לחזק את תפקידו של האמבנס, התקופה הארוכה של הזנחה סינית נמשכה לאורך המאה ה-19 שבמהלכה טיבט הייתה "סגורה" אך למעשה על עצמה.