כתוב המשך לפרק זה - למרבה הצער, הצוואה לא מדויקת הפכה להיות סיבה לסכסוכים רבים על הבעלות על השטיחים בין המלכים והאצילים. האוסף כולו היה יחד רק לזמן קצר בטירה בטייקוצ'ין עד 1572. ואז אחיות המלך פיזרו אותו בין מגוריהן בקראקוב, ניפולומיצ'ה, ורשה, וילנוס והרודנה, ואפילו שלחו כמה לשוודיה. המלך זיגיסמונד השלישי ואסה הביא בחזרה 30 יצירות שאנה ג'יילוון שלחה לסטוקהולם לאחותה קתרין (אמו של זיגיסמונד). בשנת 1633, שלושה מהטפסטרים עם סצנות מ"סיפור משה", הוצגו על ידי ג'רזי אוסולינסקי, בשם המלך ולדיסלאוו הרביעי ואסה, לאפיפיור אורבנוס השמיני. במהלך המבול
האוסף הוסתר על ידי ג'רזי סבסטיאן לובומירסקי באחוזה שלו בספיש. בשנים שלאחר מכן, המלך יוחנן השני קזימיר ואסה משכן 157 שטיחים לסוחר מגדנסק, יאן גרטה, ללא הסכמת הפרלמנט. כדי לכפות את שכר החיים לאחר התפטרותו המלך גם לקח חלק מהטפסטריות לצרפת. זה גרם למחאות מצד האצולה וחוב המלך לא הוחזר עד 1724. הפרלמנט העביר את השטיחים לשמירה במנזר הקרמלייט של ורשה, ובפעם האחרונה הם הוצגו במהלך ההכתרה של המלך סטניסלב אוגוסטוס בשנת 1764. לאחר השיפוץ הגדול של הפנים של הטירה המלכותית של ורשה בסגנון ניאו-קלאסי, המלך הזמין שטיחים חדשים בצרפת והאוסף היג'ילוני התגלגל ואוחסן בבניין ועדת האוצר - ארמון הרפובליקה. על פי רישום שנערך בתקופת שלטונו של סטניסלב אוגוסטוס, היו כ -156 arrasses. בשנת 1795, לאחר החלוקה השלישית של פולין, השטיחים יחד עם סחורות אחרות שנבזזו ממגורי המלוכה, נלקחו על ידי אלכסנדר סובורוב לרוסיה.