כתוב המשך לפרק זה - בגלל שביתות קבועות באיטליה, פרארי יכלה להרשות לעצמה להירשם רק שתי מכוניות (פרארי P3s) ל 1966 24 שעות של לה מאן
במקום הכניסה הרגילה של שלושה אב טיפוס. חוסר ודאות ובלבול מקיפים את האירועים הבאים ואת ההשלכות שלהם, ומספר הסברים שונים הוצעו בעשורים מאז. הסיפור שהסבירה פרארי באותה עת קובע כי על פי חוקי לה מאן בשנת 1966 כל מכונית הורשה רק שני נהגים. סורטיז נמחק מהמשחקים, כאשר אחת מהפרארי תנהג על ידי מייק פארקס ולודוביקו סקרפיוטי, והשנייה על ידי ז'אן ג'יצ'ה ולורנצו בנדיני. כאשר סורטיס שאל את מנהל קבוצת פרארי, יוג'ניו דרגוני, מדוע, כמנהל קבוצת פרארי, לא יורשה לו להתחרות, אמר דרגוני לסורטיס כי הוא לא מרגיש שהוא כשיר לחלוטין לנהוג במירוץ סיבולת של 24 שעות בגלל הפציעות שנגרמו לו בסוף 1965. עם זאת, סורטיז עצמו תיאר את הדברים בצורה שונה במקצת. לפי זכרונו, כאשר הודיעו על הזוגות, הוא היה אמור לנהוג לצד סקרפיוטי. בתור הנהג המהיר יותר משניהם, סורטיס טען שהוא צריך לקחת את המכה הראשונה ו"לנסות לשבור" את התנגדות פורד על ידי נהיגה "פלאטה מההתחלה". דרגוני סירב לבקשתו של סורטיס והתעקש שסקארפיוטי ייקח את ההתחלה, לכאורה כדי לרצות את יו"ר פיאט ג'אני אגנלי, דודו של סקארפיוטי, שהיה נוכח כצופה. כך או כך, ההחלטה והיעדר התמיכה מאנזו פרארי בעצמו היו מטרידים מאוד לסורטיס והוא מיד עזב את הקבוצה. ההחלטה הזו כנראה עלתה הן לפררי והן לסורטיס באליפות פורמולה 1 ב-1966. פרארי סיימה במקום השני אחרי ברבהאם-רפקו באליפות הקונסטרוקטורים וסורטיס סיימה במקום השני אחרי ג'ק ברבהאם באליפות הנהגים. סורטיס סיים את העונה כנהג של קבוצת קופר-מאסרטי, וזכה במירוץ האחרון של העונה.