ב-1907, החל עם ניסוי מחשבתי פשוט המעורב משקיף במפולת חופשית, הוא החל במה שיהיה חיפוש בן שמונה שנים לתיאוריה יחסית של כוח הכבידה. לאחר מעקפים רבים והתחלות כוזבות, עבודתו הגיעה לשיאה בהצגת לאקדמיה הפרוסית למדעים בנובמבר 1915 של מה שידוע כיום כמשוואות שדה איינשטיין. משוואות אלה מצביעות על האופן שבו גיאומטריה של החלל והזמן מושפעת מכל החומר והקרינה הנוכחים, ויוצרים את הליבה של תיאוריה היחסות הכללית של איינשטיין. משוואות שדה איינשטיין אינן לינאריות וקשה מאוד לפתור. איינשטיין השתמש בשיטות ניתוח דיוקן בעבודת תחזיות של תיאוריה ההתפרצות הקוסמלית החדשה שלו. אך כבר ב-1916, החל עם ניסוי מחשבתי פשוט המעורב משקיף משקיף משקיף משקיף מעורב משקיף קוסמטי, קארל אינסטרינגיטון הוסיף את השוואר
שנת 1919