סיכום המאמר:  (CNN) המשא ומתן הגרעיני של איראן בלוזאן, שוויץ, התקדמו באופן משמעותי, מתקרבים לקראת הסכם זמני בין P5 + 1 ואיראן. בעוד שהשיחות המשיכו להתפתח השבוע, ראש הממשלה הישראלי בנימין נתניהו חזר על דאגתו לגבי הסכם עם איראן, והתחייב "להמשיך לפעול נגד כל איום". אם יגיעו להסכם, אור הזרקורים הבינלאומי יופנה לישראל, בהתראה לתגובתה האפשרית. שר ההגנה הישראלי משה "בוג'י" יאלון הצהיר שהעסקה היא "טרגדיה לעולם כולו". השאלה היא, עם זאת, מה ישראל באמת יכולה לעשות ברגע שהסכם נחתם? בימים האחרונים, שמרנים בולטים בארצות הברית תקפו את התמודדותו של הנשיא ברק אובמה עם המשא ומתן עם איראן, בטענה כי עסקה רעה תאלץ את ידו של ישראל, ולא תיתן לה ברירה אלא לתקוף מטרות איראניות. אבל האם זו מסקנה מציאותית? מדיניות "כל האפשרויות על השולחן" של ישראל כלפי איראן קיימת כבר שנים והיא מבוססת על ההנחה שאם לא ניתן להגיע לפתרון דיפלומטי לבעיית הגרעין או שזה לא לטובתה, ישראל יכולה להחליט לבחור במתקפה צבאית על המתקנים הגרעיניים של איראן. 34 שנים לאחר ההפצצה הישראלית המוצלחת על המתקן הגרעיני של אוסיראק בעיראק, מומחים צבאיים אינם מפקפקים כי חיל האוויר הישראלי היום מסוגל להגיע למרחב האווירי האיראני ולהפציץ מטרות מעל ומחת קרקע. לכן, השאלה היא לא אחת של יכולת צבאית אלא יותר על אסטרטגיה פוליטית גיאופוליטית פנימית. עם הסכם איראן, המנהיגות הישראלית עלולה להתמודד עם התנגדות חריפה של ראשי הממסד הביטחוני הישראלי, מה שיקשה אך לא בלתי אפשרי לקבל החלטה כזו. עם זאת, אם היא תישאר להוטה להמשיך באופציה צבאית, המנהיגות הישראלית תצטרך לשקול את הסדרה הבאה של השלכות שכנראה תוביל להחלטה כזו:
מנהיגי ישראל יכולים למתוח ביקורת על הסכם פוטנציאלי עם איראן על תוכנית הגרעין שלה. הוא אומר שאפשרות צבאית יכולה להחזיר את תוכנית הגרעין של איראן, אבל תהיה יקרה מדי מבחינה פוליטית ודיפלומטית.