חתימת הסכם מדריד, שנחתם ב-23 בספטמבר 1953, על ידי ספרד פרנקו וארה"ב, הייתה מאמץ משמעותי לשבור את הבידוד הבינלאומי של ספרד לאחר מלחמת העולם השנייה, יחד עם הקונקורדאט של 1953
אני לא יודע. התפתחות זו התרחשה בתקופה שבה בעלות הברית הנצחונות האחרות במלחמת העולם השנייה ורוב שאר העולם נותרו עוינות (לגבי גינוי האו"ם בשנת 1946 למשטר פרנקואיסטי, ראה "השאלה הספרדית") למשטר פשיסטי סימפטי למטרת מעצמות הציר לשעבר שהוקם בסיוע הנאצי. הסכם זה קיבל את הצורה של שלוש הסכמי ביצוע נפרדים שהתחייבו ארצות הברית לספק סיוע כלכלי וצבאי לספרד. ארה"ב, בתורו, הייתה אמורה להיות מורשה לבנות ולהשתמש בסיסים אוויריים וחילתיים על שטח ספרדי (תחנה ימית רוטה, בסיס אווירי מורון, בסיס אווירי טורג'ון ובסיס אווירי זרגוזה).