כתוב המשך לקטע הזה - התפרצות הדיוויזיה היפנית ה-31 בקוהימה
היה כישלון יקר, בסופו של דבר אילץ אותו לסגת הרסנית. הדיוויזיה ה-33 היפנית, הדיוויזיה ה-15 היפנית והדיוויזיה הראשונה של INA סבלו גורל דומה באימפאל. היפנים והכוחות המשותפים שלהם איבדו לפחות חמישים אלף הרוגים. בשנים קודמות הייתה שקטה בתקופת המונסון, אבל לא השנה (1944-45). הפיקוד החליט שהגיע הזמן לכוון את הלב של הצבא היפני בבורמה. תוכניתו של הגנרל ויליאם "ביל" סלים בחודשי המונסון הייתה לרדוף אחרי היפנים המובסים בקוהימה ובשדות אימפאל עם דיוויזיית חיל הרגלים הודית החמישית במורד דרך טידים ודיוויזיית חיל הרגלים ה-11 במזרח אפריקה במורד עמק קבאו, עד ששניהם הצטרפו בקאלמיו. התוכנית המתקפה הבאה התמקדה בכיבוש מרכז בורמה, עד מנדליי כדי לנצל דרומה יותר ולהשמיד את הכוחות היפנים בשדות שובו, צפונית לאיראוואדי, שם ניתן היה להשתמש בשריון. כוחות בעלות הברית חצו את נהר צ'ינדווין וראשי החנית של שני הגופים של הארמייה ה-14 (גופים ה- IV ו- XXXIII) עברו לאזורים נבחרים של קרב, מה שהפתיע את היפנים שכן הם לא ציפו למבצעים גדולים במהלך תקופת המונסון. הצבא הבריטי ה-14 עמד כעת בפני מכשול גדול (נהר אירוואדי) שנגרם על ידי יפנים נחושים. נהר איראוואדי באמצע הוא רחב ומנופח עם סלעים בוגדניים ומשתנים. מעבר ישיר מנוגד היה יקר מאוד עם אחוז הצלחה נמוך.