המילניומים הבאים ראו את אזור פקיסטן של ימינו סופג השפעות רבות, המייצגות בין היתר באתרי הבודהיזם העתיקים של טקסילה, וטקט-אי-בהי, את אנדרטאות האסלאמי-סינדי של המאה ה -14 של טאטה, ואת אנדרטאות המוגל של המאה ה -17 של לאהור. במחצית הראשונה של המאה ה-19, האזור הוקצה על ידי חברת הודו המזרחית, ואחרי 1857, על ידי 90 שנים של שלטון בריטי ישיר, ונגמר עם הקמתה של פקיסטן בשנת 1947, באמצעות מאמציו, בין היתר, של המשורר הלאומי העתידי אלמה איקבאל ומייסדו, מוחמד עלי ג'ינה. מאז, המדינה חוותה הן שלטון אזרחי-דמוקרטי והן שלטון צבאי, וכתוצאה מכך התקופות של צמיחה כלכלית וצבאית משמעותית כמו גם אלה של חוסר יציבות; משמעותי במהלך האחרון היה הפרדה
מזרח פקיסטן כעם חדש של בנגלדש כאשר היא הפסידה במלחמה מול הודו בשנת 1971.