כמות של חמש דיוויזיות הועלו כחלק מהכוח האימפריאלי האוסטרלי השני (AIF) הכולל מתנדבים, והם יצרו את מרבית הכוחות היבשתיים של אוסטרליה במהלך המלחמה. מתוך אלה, ארבע דיוויזיות הרגלים - השישית, השביעית, השמינית והששעה - היו הדיוויזיות היחידות של חיל האוויר האמריקני שנעצבו באופן מלא וראו שירות פעיל. החטיבה השישית נכנסה לפעולה ראשונה, נלחמה בקרב הראשון שלה בברדיה
בינואר 1941, והצטרפו אליה במזרח התיכון הדיוויזיות השביעית והשישית, שנלחמו במספר מערכות בצפון אפריקה, יוון, סוריה ולבנון. בעוד שהדיוויזיה השמינית הושמדה במידה רבה בתחילת 1942 במהלך הלחימה נגד היפנים במלאיה ולאחר מכן נלקחה בשבי בסינגפור ובאיים מצפון אוסטרליה, שלוש הדיוויזיות הרגלים האחרות נלחמו לאורך כל המלחמה, ובסופו של דבר חזרו מהמזרח התיכון ונלחמו נגד היפנים באוקיינוס השקט במהלך מסעות גינאה החדשה ובורנאו. בתחילה, תוכנן להציב את הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, המוגדרת עם טנקים, גם במזרח התיכון, אך החששות מפני פלישה יפנית גרמו לכך שהוחזקו באוסטרליה להגנת היבשת. אלמנטים של הדיוויזיה בסופו של דבר פעלו באוקיינוס השקט נגד היפנים, אך רק לאחר שהועברו מהדיוויזיה ליצורים אחרים כגון החטיבה המשוריינת הרביעית. בשלהי המלחמה תוכנן להקים דיוויזיית חיל רגלים נוספת בתוך ה- AIF השניה כתרומה של אוסטרליה לפלישה המוצעת ליפן. הקבוצה הייתה אמורה להיקרא דיוויזיה ה-10 - שקיימה בעבר לזמן קצר כמיליציה ב-1942 - והייתה אמורה להיווצר באמצעות מתנדבים משלוש הדיוויזיות הרגלים ה-2 שנותרו ב-AIF, שהיו אמורות להתפרק, אך המלחמה הסתיימה לפני שהדיוויזיה הוקמה מחדש.