סיכום המאמר:  זה היה פעם עידן ציון דרך שבו נשים עברו מלהיות צעירות ונחשקות להיות מעל הגבעה. אבל היום, גיל 40 כבר לא מוביל לגיל הביניים, אבל עבור רבים זה רק עוד שלב של הנעורים המתארחים שלנו עם כל הדאגה של הזדמנויות שלא נלקחו ותוכניות שלא נעשו. כאן שלושה דורות של נשים דנים איך הם הרגישו לגבי ה-4-0 הגדולים, וכיצד השקפת החברה על נשים ככל שהן מתבגרות השתנתה לטובה במהלך חייהן. שרה (מעלה מימין) עם אמה הלן (משמאל), סבתא מולי (מרכז) והבת בת השנה מאטילדה, מצטלמות לצילום משפחתי. בת ה-39 אומרת שדיבור עם אימה וסבתא שלה על גיל ה-40 עזר לה להרגיש פחות מדוכאת לגבי הזדקנות, צבע השיער והיחס הביקורתי שלה למראה שלה. שרה, נכון, עם אימה הלן אייבנס והבת בת השנה מאטילדה. הסבתא. מולי גיומ, בת 87, היא בפנסיה וחיים בצ'יגוול, אסקס עם אחותה, ג'ואן, בת 84. היא אומרת: "אז, כשאישה הגיעה לגיל 40, היא הייתה אמורה להתלבש בצורה נמוכה יותר, לקבל תספורת קצרה יותר, ובדרך כלל להיראות די קפדנית. "בימינו, כמובן, נראה שכל דבר יכול להופיע בחזית הארון עד שאתה מת - אני רואה כמה זקנים בימים אלה שנראים מגוחכים, מראים את הרגליים הרזות שלהם בבגדים שנועדו למתבגרים ומכוסים באיפור עבה ומרתק. "תמיד אהבתי ללבוש בגדים מותאמים, נוחים בצבעים מחמיאים, כך שהופעתי לא השתנתה יותר מדי מיום הולדת ליום הולדת. "אני לא אוהב את הרעיון של הזדקנות, אני לא מרגיש בן 87. אבל תמיד אכלתי בזהירות, נשארתי פעיל, נסעתי בעולם וביליתי זמן איכות עם המשפחה והחברים שלי - ויש לי את הבריאות שלי לאחר שחלה בסרטן בגיל 50 - אז במקום להתבכיין על זה אני פשוט מרגיש מאוד, מאוד בר מזל שאני עדיין כאן. הבת שלי הלן מסתכלת במראה ולא מאמינה שיש אישה זקנה בוהקת בה, אבל אני רגילה לזה, אז זה כבר לא הלם אותי. "כשהנכדה שלי מגיעה לגיל 40, היא באמת צריכה להיות...
מולי גיאום, בת 87, הפכה לגיל 40 בשנת 1968 כששחרור הנשים סחף את בריטניה. בתה הלן אייבנס, עכשיו בת 65, חגגה את יום ההולדת היסטורי בשנות השמונים. כשנכדה שרה מגיעה לגיל 40 הנשים משוות את חוויותיהן.