במארס 1951, הפרלמנט האיראני (המג'לס) הצביע לאמם את חברת הנפט האנגלו-איראנית (AIOC) ואת אחזקותיה על ידי העברת הצעת חוק שתומכת בחוזקה על ידי מוחמד מוסאדג, שנבחר לראש הממשלה באפריל הבא ברוב גדול של הפרלמנט. בית הדין הבינלאומי לזכויות האדם נקרא לפתור את המחלוקת, אך הסדר חלוקת רווחים 50/50 עם הכרה בהלאמה, נדחה על ידי מוסאדק. משא ומתן ישיר בין הבריטים לממשלת איראן חדל, ובמהלך 1951, הבריטים הגבירו את הלחץ על הממשלה האיראנית וחקרו את האפשרות של הפיכה נגדה. נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, לא הסכים, והעניק עדיפות רבה יותר למלחמת קוריאה. חזרתו של צ'רצ'יל לשלטון והנשיאות של אייזנהאואר הביאו איתם מדיניות של חבלה בממשלת מוסאדק. שני הצדדים הציעו הצעות שלא היו מקובלות על הצד השני, כל צד האמין שהזמן בצד שלו. המשא ומתן התפרק, וכשהמחיר הפוליטי והכלכלי של המצור גדל בתוך איראן,
עלה מהצבא והפלגות הפרו-בריטיות במג'לס.