למלחמה היו שני שלבים עיקריים, הראשון היה מלחמת האזרחים בין 1947 ל-1948 בפלסטין המנדטורית, שהחלה ב-30 בנובמבר 1947, יום לאחר שהאו"ם הצביע לחלק את שטח פלסטין למדינות יהודיות וערביות ריבוניות, וירושלים הבינלאומית (החלטת האו"ם 181), שההנהגה היהודית קיבלה, והמנהיגים הערבים הפלסטינים, כמו גם המדינות הערביות, התנגדו פה אחד. שלב זה של המלחמה מתואר על ידי היסטוריונים כ"מלחמה אזרחית", "אתנית" או "בין-קהילתית"
, כיוון שהיא נלחמה בעיקר בין מיליציות יהודיות ופלסטיניות ערביות, בתמיכת צבא השחרור הערבי והמדינות הערביות הסובבות. מאופיינת במלחמת גרילה וטרור, היא התדרגה בסוף מרץ 1948, כאשר היהודים עברו למתקפה והסתיימו בהביסתם של הפלסטינים במערכות ומלחמות גדולות, והקמת קווי חזית ברורים. במהלך תקופה זו הבריטים עדיין שמרו על שליטה דלה על פלסטין ולעתים התערבו באלימות.