כתוב המשך לקטע זה - כמה עשרות שנים לאחר הקמת הדוכסות של טשן, בערך באותו הזמן היא הפכה לתשלום של ממלכת בוהמיה (1327), החלו להפיק מסמכים כתובים בקנצלריה הדוכסית המקומית. הם עקבו מקרוב אחר דפוסים שנקבעו על ידי בירת המדינה, פראג, כולל ובעיקר את שפת הקנצלריה: לטינית, גרמנית (לצד הלטינית מ -1331), צ'כית (שולטת יותר ויותר על גרמנית מ אמצע המאה ה -15). ככל הנראה בשל המיקום הפריפרי והרמה מסוימת של אוטונומיה, ה"קנצלריה בוהמית" בדוכסות טשן נשמרה לאחר קרב ההר הלבן
(1620), בניגוד לאזור בוהמיה. שפת הקנצלריה לא משקפת את הרכב האתני של רוב האוכלוסייה של צ'יז'ין סילזיה, אולם היא השפיעה על העדפה של הצ'כית המוגדרת היטב על גרמנית שהוחלפה מחדש, שכן היא הייתה קרובה מבחינה לשונית הרבה יותר לדיאלקט של צ'יז'ין סילז'ין.