בינתיים, המשבר הפיסקלי האחרון הביא לשינוי באסטרטגיה הימית הצרפתית. הכוחות הימיים החליפו את צרפת בבניית ספינות ובחימוש, והיה להם יתרון מספרי. הוא הציע לוותר על מלחמות צי, "מלחמות ספינה", לטובת פשיטות סחר, "מלחמות קורס", וובאן תמך בשימוש בחיל הים המומלץ על ידי בעלי ספינות פרטיים שמצוידים את הספינות שלהם כפרייסרים, שמטרתם להרוס את הסחר של המעצמות הימיות. וובאן טען כי שינוי אסטרטגי זה ימנע מהאויב את הבסיס הכלכלי שלו מבלי לעלות לואי ה-14 כסף שהיה נחוץ הרבה יותר בדחיפות כדי לשמור על הצבאות של צרפת על הקרקע. פרטי ספינה שנסעו באופן פרטי או בצוותים שלמים מדנקרק, סנט-מאלו והנמלים הקטנים יותר, השיגו הצלחה משמעותית. לדוגמה, בשנת 1695, המרקיז של נסמונד, עם שבע ספינות של הקו, כבשו ספינות מחברת הודו המזרחית האנגלית שנאמרו שהביאו 10 מיליון ליבר. במאי 1696 חמק ז'אן בארט מהסגר של דנקרק ופגע בקרון הולנדי בים הצפוני, ושרף 45 ספינות; ב-18 ביוני 1696 הוא ניצח בקרב בדוג'ר בנק; ובמאי 1697, הברון פואנטיס עם טייסת שודדים אחרת תקף ושתף את קרטגנה
, להרוויח אותו, ואת המלך, חלק של 10 מיליון ליבר.