כזמר הראשי של ה-סמיתס, מוריסי - המתואר כ"חכם, רך-לדבר, מבולבל ומכוסה במשקפיים" - הפיל הרבה מהנורמות שהיו קשורות למוזיקה פופ ורוק. הפשטות האסתטית של הלהקה הייתה תגובה להפרעות שהופנו על ידי הרומנטיקים החדשים, ואילו מוריסי אימץ מראה אנדרוגני כמו הרומנטיקים החדשים או רוקרים גלאמיים קודמים, שלו היה הרבה יותר עדין ומעט. לדברי פרשן אחד, "הוא היה חובב ספרים; הוא לבש משקפי NHS ומכשיר שמיעה על הבמה; הוא היה רווק. והגרוע מכל, הוא היה כנה", והמוזיקה שלו הייתה "כל כך מלנכולית, כל כך מסוכנת, כל כך מצחיקה, כל כך מפתה, שהיא משכה את האזנים שלה... למערכת יחסים איתו ועם המוזיקה שלו במקום עם העולם". במאמר אקדמי על הלהקה, ג'וליאן סטרינג'ר תיאר את ה-Smiths כ"אחת הקבוצות הפוליטיות הפתאומיות ביותר בבריטניה", בעוד שבמחקר שלו על עבודתם, אנדרו וורנס כינה אותם "האנטי-קפיטליסטית ביותר של הלהקות". מוריסי היה קולני במיוחד בביקורתו על ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר; לאחר הפיגוע במלון בריטון באוקטובר 1984
הוא ציין כי "הצער היחיד" של זה היה "שהת'צ'ר ברחה ללא פגע". בשנת 1988, הוא הצהיר כי סעיף 28 "מגלם את טבעה של תאצ'ר ואת השנאה הטבעית שלה".