סיכום המאמר:  אוסטרליה: הם עשו את זה שוב. זה חמש גביע העולם עכשיו, האורה שלהם התפשטה על חמש יבשות שונות אסיה (1987), אירופה (1999), אפריקה (2003), צפון אמריקה (2007) ואוסטרליה (2015). אם הם אי פעם יערכו את הטורניר באנטארקטיקה, שאר העולם יכול גם לחסוך לעצמם את כרטיס הטיסה. הסיפור שלהם הוא סיפור מדהים של חידוש מהיר וחסר רחמים, והאמונה הטבועה בקריקט האוסטרלי, שהמקום הטבעי שלהם הוא שם למעלה, לא כאן למטה. לצפות בהם נגד ניו זילנד היה לצפות בציפיות שמכשפות את התקווה. האמונה העצמית של אוסטרליה לא יכולה פשוט להיות מושתלת לתרבויות קריקט אחרות. אבל סירובם לסבול מערכות כושלות יכול. מייקל קלארק היה המנהיג המרשים של אוסטרליה ניצחון מרשים באותה מידה בגביע העולם. אף קבוצה לא יכלה לעצור את האוסטרלים מלהשיג עוד גביע עולם, הפעם על אדמתם. לפני פחות משנתיים כולם היו מצחקקים טוב בHomeworkgate ודיוויד וורנר. אוסטרליה הפסידה 4-0 בהודו, וורנר החליף את ג'ו רוט, ומיקי ארתור נשלח לחדר מרעה שבועיים לפני האפר. בזמן שאנגליה ניצחה ב-3-0 בקיץ ההוא, משכנעת את עצמה שהכל בסדר בעולם, המאמן החדש של אוסטרליה, דארן להמן, הודה לאלוהים על לוח זמנים שיתן לצד שלו הזדמנות לנקמה מיידית. השאר הוא היסטוריה. הנדירים של אוסטרליה נמוכים כמו של כל אחד אחר, הם רק נמשכים פחות זמן. זה בלתי נתפס שהם יסבלו, כפי שאנגליה נמצאת בתהליך של עשייה, תקופה של כישלון המשתרעת הרבה מעבר להגדרה המילון של "מעבר". בשביל זה, כמו כל דבר, הניצחון האחרון שלהם בגביע העולם ראוי להנאה. אוסטרליה בדרך כלל יודעת מתי ואיך להגיע לפסגה. אבל ההתנהגות שלהם במהלך הגמר של יום ראשון אומר שההערצה הזו נמשכת רק עד כה. לא בפעם הראשונה, נזכרנו בסתירה מוזרה בלב של הקריקט האוסטרלי: בעוד שהם תמיד היו מפסידים טובים (טוב יותר, למעשה, מאשר רובם), הם גם עמוק...
אוסטרליה הרים את גביע העולם בכריקט לאחר שהביסה את ניו זילנד בגמר. הקבוצה של מייקל קלארק השיגה חזרה קולקטיבית נפלאה. לאנגליה יש הרבה מה ללמוד מאנשים כמו סטיב סמית. אבל התנהגותה של אוסטרליה בניצחון אינה ראויה לחגיגה. בראד הדן ודייוויד וורנר הם האשמים הראשיים ב sledging יריבים.