הממלכה המאוחדת של דנמרק הופיעה במאה ה-8 כמדינה שיטנית מיומנת במאבק על שליטה בים הבלטי. דנמרק, שוודיה ונורבגיה נשלטו יחד תחת שליט ריבוני אחד באיחוד קלמאר, שהוקם בשנת 1397 ונגמר עם פרידת שוודיה בשנת 1523. האזורים של דנמרק ונורבגיה נשארו תחת אותו מלך עד 1814, דנמרק-נורבגיה. בתחילת המאה ה-17, היו מספר מלחמות הרסניות עם האימפריה השוודית, שהסתיימו בהעברת שטחים גדולים לשוודיה. לאחר מלחמות נפוליאון, נורבגיה הועברה לשוודיה, בעוד דנמרק שמרה על איי פארו, גרינלנד ואיסלנד. במאה ה-19 הייתה גל של תנועות לאומיות, שהובסו במלחמת שלזוויג הראשונה. לאחר מלחמת שלזוויג השנייה בשנת 1864, דנמרק איבדה את הדוכסות של שלזוויג לפרוסיה. דנמרק נשארה ניטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה; עם זאת, בשנת 1920 החצי הצפוני של שלזוויג הפך דני שוב. באפריל 1940, פלישה גרמנית
ראו עימותים צבאיים קצרים בזמן תנועת ההתנגדות הדנית הייתה פעילה מ-1943 עד לכניעת הגרמנים במאי 1945. דנמרק, היצואנית תעשייתית של מוצרי חקלאות במחצית השנייה של המאה ה -19, הציגה רפורמות חברתיות ושוק עבודה בתחילת המאה ה -20 שיצרו את הבסיס למודל מדינת הרווחה הנוכחי עם כלכלה מעורבת מפותחת מאוד.