התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  מעבר: הפוגה קצרה בעוינות אפשרה לפיט למקד את מאמציו באירלנד, שם הייתה התקוממות וניסיון נחיתה צרפתית בשנת 1798. בשנת 1800 העבירו הפרלמנטים הבריטי והאירלנדי את חוק האיחוד, שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 1801 ואיחד את בריטניה הגדולה ואירלנד למדינה אחת, הידועה בשם "מלכות הברית של בריטניה הגדולה ואירלנד". ג'ורג' ניצל את ההזדמנות כדי לנטוש את התואר "מלך צרפת", שאנגלים ובריטים השמרו מאז שלטונו של אדוארד השלישי. הוצע לג'ורג' לאמץ את התואר "קיסר האיים הבריטיים", אך הוא סירב. כחלק מהמדיניות האירית שלו, פיט תכנן להסיר מגבלות חוקיות מסוימות שהיו חלות על קתולים רומאים. ג'ורג' השלישי טען כי לשחרר את הקתולים יהיה להפר את שבועת ההכתרה שלו, שבה המלוכים מבטיחים לשמור על הפרוטסטנטיות. כשעמד בפני התנגדות למדיניות הרפורמה הדתית שלו, הן מצד המלך והן מצד הציבור הבריטי, פיט איים להתפטר. בערך באותו הזמן, למלך החלה מחלתו הקודמת, שהוא האשים בכך דאגה בנוגע לשאלה הקתולית. ב-14 במרץ 1801 הוחלף פיט באופן רשמי על ידי יו"ר בית הנבחרים, הנרי אדינגטון. אדינגטון התנגד לשחרור, הקים חשבונות שנתיים, ביטל את מס ההכנסה והחל בתוכנית של פירוק נשק. באוקטובר 1801, הוא עשה שלום עם הצרפתים, ובשנת 1802 חתם על הסכם אמיין. ג'ורג' לא ראה את השלום עם צרפת כאמיתי; לדעתו זה היה "ניסוי". ב-1803 החלה המלחמה מחדש, אך דעת הקהל לא סמכה על אדינגטון להוביל את האומה למלחמה, ובמקום זאת העדיפה את פיט. פלישת אנגליה על ידי נפוליאון נראתה סמוכה, ותנועת מתנדבים מסיבית עלתה להגן על אנגליה מפני הצרפתים. ביקורתו של ג'ורג' על 27,000 מתנדבים בהייד פארק, לונדון, ב-26 וב-28 באוקטובר 1803 ובשיא הפחד מהפלישה, משכה כ-500,000 צופים בכל יום. ה"טיימס" אמר, "ההתלהבות של הקהל הייתה מעבר לכל ביטוי". חצרן כתב על 13...  שאלה: באיזו שנה ניסה הנחיתה צרפתית?
1798.