התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  ב-5 במאי, סאנדס מת בבית החולים של הכלא ביום ה-66 של שביתת הרעב שלו, מה שגרם למהומות באזורים הלאומניים של צפון אירלנד. האמפרי אטקינס הוציא הצהרה שאומרת שסאנדס התאבד "בהוראתם של אלה שחשבו שזה מועיל למטרתם שהוא ימות". יותר מ-100,000 אנשים התייצבו לאורך מסלול הלוויה שלו, שנערכה עם כבוד צבאי מלא של ה-IRA. מרגרט תאצ'ר לא הראתה שום סימפטיה למותו, ואמרה בבית הנבחרים כי "מר סאנדס היה פושע מורשע. הוא בחר לקחת את חייו. זו הייתה בחירה שהארגון שלו לא נתן להרבה מהקורבנות שלו".בשבועיים שלאחר מותו של סאנדס, שלושה מחבלים נוספים מתו. פרנסיס יוז מת ב-12 במאי, וכתוצאה מכך פרצו מהומות נוספות באזורים הלאומניים של צפון אירלנד, ובמיוחד בדרי ובבלפסט. בעקבות מותם של ריימונד מקריש ופטסי או'הרה ב-21 במאי, טומאס או פיאץ', שהיה אז ראש כל אירלנד, ביקר את התמודדות הממשלה הבריטית עם שביתת הרעב. למרות זאת, תאצ'ר המשיכה לסרב לנהל משא ומתן על הסדר, ואמרה "לפני כישלון המטרה המפלה שלהם, אנשי האלימות בחרו בחודשים האחרונים לשחק את מה שעלול להיות הקלף האחרון שלהם", במהלך ביקור בלפסט בסוף מאי. תשעה אסירים במחאה התחרו בבחירות הכלליות ברפובליקה של אירלנד ביוני. קיראן דוהרטי ופאדי אגנו (שלא היה בשביתת רעב) נבחרו בקוואן מונגאן ולות' בהתאמה, וג'ו מקדונל החמיץ את הבחירות בסליגו לייטרים. באותה תקופה נערכו גם בחירות מקומיות בצפון אירלנד, ולמרות ששין פיין לא התמודד בהן, קבוצות קטנות יותר ועצמאיים שתמכו בשובבי הרעב זכו במושבים, כגון מפלגת העצמאות האירית עם 21 מושבים, בעוד המפלגה הסוציאליסטית הרפובליקנית האירית (הזרוע הפוליטית של INLA) ודמוקרטיה העממית (קבוצה טרוצקיסטית) זכו לשני מושבים כל אחת, ומספר מועמדים עצמאיים בעד השביתה הרעבה זכו גם הם במושבים. ה... מה?  שאלה: איך סאנדס מת?
לקחת את חייו.