הרטמן היה גם חבר בקבוצת ההתנגדות הקומוניסטית הצעירה "Der Soldatenrat", שנקראה כך על שם הקבוצה שהופיעה בגרמניה לאחר "מלחמת העולם" הקודמת. חברי הקבוצה האחרים כללו, Leopoldine Kovarik ו. כולם, כמו הרטמן, היו נידונים למוות ונרצחים עד סוף המלחמה.
אני לא יודע. לקבוצה היה עיתון "חתרתי" משלהם, שהוקדש לעודד מגויסים צבאיים ואחרים בצבא לנטוש את הצבא הגרמני ולהצטרף לצבא הסובייטי. הרטמן כתב את המכתב - המתואר במקורות מסוימים כפלוטה - שהיא כתבה לחברי הצבא. היא ארגנה את ייצור העותקים בקנה מידה גדול וביקרה את הפצתם. ניסיון מוקדם להפיץ את המכתבים באמצעות המצלמה נכשל כאשר הם היו חסומים. התברר שהמפתח לפתיחת השירות הדואר היה להיות מסוגל לזהות כל חייל בודד על ידי "מספר התייחסות הדואר הצבאי" ("Feldpostnummer") הייחודי שלו. בשלב זה השותף שלה, רודולף מאסל, היה בנורבגיה, לאחר שזומן לשירות צבאי בחזית. הוא הצליח להשיג ולהעביר את המספרים הנחוצים של יותר מאלף חיילים בשירות. הוא מסר אותם כשהוא היה בבית לחופשה קצרה בווינה בסתיו / סתיו של 1941.