סיכום המאמר:  בחודש שעבר, טיסת טרנסאסיה איירווייז GE-235 התרסקה זמן קצר לאחר ההמראה, והרגה 31 אנשים. אתר ההתרסקות, בטאיפיי, מייצג טרגדיה עבור אלה שאיבדו בני משפחה וחברים באסון, אך למספר מועט של תיירים, זה עשה את הרקע המושלם לחופשה. התמונה, שפורסמה על ידי הונג קונג של אפל דיילי, מראה שלוש נשים מצטלמות מול נהר קילינג, בעוד סירות מחפשות אחר קורבנות תאונה מאחוריהם. תיירים מצלמים באתר התרסקות מטוס אייר אזיה, בטאיפיי, בעוד סירות הצלה מחפשות אחר גופות ברקע. ביקור בסצנות של מוות ואסונות אולי נראה לא מתאים למבקר ממוצע, אבל נראה שתיירות האופל גדלה. פיליפ סטון הוא מנהל מנהל: מכון מחקר תיירות חשוכה (iDTR), בית הספר לספורט, תיירות והחלל, אוניברסיטת סנטרל לאנקשייר (UCLan), פרסטון, בריטניה. במאמרו, Dark Tourism Scholarship: סקירה ביקורתית, הוא מסביר: "הפעול של נסיעה לאתרים של מוות, אסון או המסתורין לכאורה <unk> או מה שנקרא בדרך כלל תיירות אפלה <unk> הוא מאפיין מתפשט יותר ויותר בתוך כלכלת המבקרים העכשווית. אנשים מצטלמים לסלפי באתר המצור על סידני, שבו חמוש בודד החזיק כבני ערובה עשרה לקוחות ושמונה עובדים של בית קפה שוקולד לינדט הממוקם במרטין פלייס בסידני, אוסטרליה. שלושה נהרגו. משתמשים ברשתות החברתיות שיתפו את התמונות שלהם, לעתים קרובות עם צוותי צילום טלוויזיה ברקע. "למעשה, הפכת המוות למוצר לצריכה תיירותית פופולרית, בין אם במסווה של אנדרטאות ומוזיאונים, אטרקציות למבקרים, אירועים מיוחדים ותערוכות, או סיורים ספציפיים, הפכה למוקד עבור ספקי התיירות המרכזיים". המונח "תיירות אפלה" הוצג בשנת 1996 והגיע למיינסטרים בשנת 2000, בספרם של לנון ופולי "תיירות אפלה: משיכת המוות והאסון". פרופסור מארק גריפית'ס מאוניברסיטת נוטינגהם טרנט, שכתב פוסט בבלוג על קסם המוות אומר שיש מספר סיבות לאינטרס שלנו ב...
תיירים התאספו כשצילים חיפשו גופות באתר ההתרסקות של טרנס-אסיה. "גרונד זירו" של ניו יורק הפך לאחת האטרקציות התיירותיות הגדולות ביותר בעיר. אתר האסון הגרעיני של יפן, פוקושימה, הוא כעת מקום תיירותי חם.