לאחר מלחמת העולם השנייה, שווייץ החלה לבנות בתים עם תקרות בטון בעובי של 40 ס"מ שיכולות לשרוד פצצות אש מהסוג שהרס את המבורג
ודרזדן. בשנות השישים הם החלו לבנות מקלטים מפני קרינה ופיצוץ שיכולים לשרוד לחץ של אחד עד שלושה בר (100<unk>300 kPa) של פיצוץ גרעיני. תקנות הבנייה דורשות מקלטים מפני פיצוץ, שאומרים שהם מסוגלים להכיל 114% מהאוכלוסייה השוויצרית. בערים קטנות יש חניונים גדולים מתחת לאדמה שיכולים לשמש כמקלטים סגורים לקהילה. יש גם בתי חולים ומרכזי פיקוד במקלטים כאלה, שמטרתם לשמור על המדינה פועלת במקרה של חירום. כל משפחה או סוכנות השכירות צריכה לשלם מס תחליף כדי לתמוך במקלטים אלה, או לחלופין להחזיק מקלט אישי במקום מגוריהם; מקלטים פרטיים רבים משמשים כמרתפי יין ומלתחות.