כתוב המשך לפרק זה - המחנה, בשלב זה, היה צפוף מדי: טיפוס היה נפוץ. הלנה אוברלאך עדיין לא הייתה חזקה פיזית, ובריאותה החלה להידרדר באופן מדאיג. הטבח של המלחמה השאיר את גרמניה באופן מיוחד חסר עובדים בריאים, וכתוצאה מכך יותר ויותר העבודה המנהלית היומית במחנות הריכוז נעשתה על ידי אסירים נבחרים. בתחילת 1945, כשנראה כי לא סביר שאוברלאך ישרוד, ארגנו חברי אסירים להלן אוברלאך ואחד מהקומוניסטים הגרמניים האחרים להכלל בקבוצת אסירים פולנים שנשלחו לשוודיה (שהייתה נייטרלית במלחמה) לשחרור, במסגרת הסדר שנראה היה קשור לתוכנית "אוטובוסים לבנים" שנסכרה לאחרונה על ידי הצלב האדום. חבריה גם מצאו דרך לארגן שם מזויף ומסמכי הזהות הדרושים לאוברלה כדי להישאר בלתי נתפס בין הנשים הפולניות. למרות שלא היה יותר כל ספק כי סוף
המלחמה הייתה סמוכה, כמו האוטובוסים המובילים את הנשים עזבו רבנסברוק ב-25 באפריל 1945, הלחימה סביב ברלין הייתה עדיין אינטנסיבית. למרות זאת, הם הגיעו למאלמו ב-1 במאי 1945. קבוצת האסירים לשחרור, שכללה את אוברלה וחברתה, הועברה לא באוטובוס אלא ברכבת: כאשר הנשים הפולניות הבחינו שיש ביניהם שני גרמנים מוסתרים, הן רצו לזרוק את "הפשיסטים", אבל איכשהו נרתעו.