במאות ה-19 וה-20, לפני שהייתה אפשרית טיפול תרופתי יעיל בלחץ דם גבוה, שימשו שלושה שיטות טיפול, כולן עם תופעות לוואי רבות: הגבלת סודית של נתרן (למשל דיאטת אורז), סימפטהקטומיה (סילוק כירורגי של חלקים של מערכת העצבים הסימפטית), וטיפול פירוגני (זריקת חומרים שגרמו לחום, באופן עקיף להפחית את לחץ הדם). הכימיקלי הראשון ללחץ דם גבוה, סודיום טיוציאנט, שימש בשנת 1900, אך היו לו תופעות לוואי רבות ולא היה פופולרי. מספר סוכנים אחרים פותחו לאחר מלחמת העולם השנייה, הפופולריים ביותר ויעילים באופן סביר מהם היו טטראמטהלמוניום אקסמואיד, רואטניום, הידרלזין, ו-סולפיאן סולפיאן סולפיאן (הופק מן הצמח הסופטי). אף אחד מהם לא הושג באמצעות דיאטום סודי של נתרן
ריזרפין