במארס 1933, רק שלושה חודשים לאחר שאדולף היטלר הפך לקנצלר, אייזנר נמלט מברלין לפריז, שם חיה אחות. כאן היא חיה בעייפות ולקחה כל עבודה שהצליחה למצוא (מתרגמת, בייביסיטר וכו ') ועבדה ככל האפשר כמבקרת סרטים עצמאית למגוון של מגזינים ועיתונים בינלאומיים. ב-1940 היא נעצרה ב"רפל דו בילט ורט" הראשונה ונלקחה ל"וול ד'היב"
עם מאות נשים יהודיות רווקות. משם הם הועברו למחנה מעצר גורס בפירינאים, מחנה ריכוז שהופעל על ידי הצרפתים עבור הגרמנים. לאחר כמה חודשים, היא הצליחה להימלט ונסעה למונטפליר, שם נרשמה לזמן קצר כסטודנטית לפני שמצאה את דרכה לרודז ולכומר אקסבריאט שעזר לה להשיג מסמכים מזויפים - היא הפכה ללואיז אסקופייה מאזור אלזס. היא נשארה בקשר עם הנרי לאנגלואה, שהיה בפריז, והסתיר פחיות של סרטים ברחבי המדינה כדי לשמור אותם מחוץ לידיים של הנאצים. אחד המקומות האלה היה ליד פיג'אק במרכז צרפת, במרתפים של שאטו דה בדואר. לאנגלוס הורה לאייסנר ללכת לשם כדי לשמר את הסרטים (כולל "הדיקטטור הגדול"). אייזנר השיג את זה בתנאים קפואים במשך חודש לפני שהסתיימו לו הכספים. היא הייתה זקוקה לעזרה, והיא הצליחה להשיג עבודה בבית ספר לבנות בפיג'אק. היא החלה ללמד גרמנית לכמה נערות ספרדיות שגרו עם מורה בית הספר המקומי, מאדאם גיטארד, אשר לקחה אותה; היא נשארה שם עד לשחרור פריז בסוף אוגוסט 1944.