סיכום המאמר:  בקיץ שעבר, באמצע דיווחים חדשותיים מפתיעים על מניפולציה, ניהול גרוע ואולי מוות שנגרם על ידי כישלונות במחלקה לענייני יוצאי צבא, הקונגרס התכנס והעביר חקיקה כדי לתקן את הגישה של יוצאי צבא לטיפול רפואי. הייתי גאה לחסות את חוק גישה, בחירה ואחריות של הווטריאנים של 2014 (חוק הבחירה), ולמסור חדשות טובות לווטריאנים: תהיה להם בחירה כשמדובר בגישה לטיפול רפואי שמגיע להם, ולרבים תהיה האפשרות לראות את הרופא המקומי שלהם. עכשיו, ה-VA מנסה לקחת את הבחירה משם. שישה חודשים בלבד לאחר חתימת חוק הבחירה, ושלוש חודשים בלבד לאחר שהווטריאנים החלו לקבל את כרטיסי הבחירה שלהם, התקציב של הנשיא מנסה להקצות מחדש את קרנות החירום של החוק שנועדו אך ורק לשלם עבור שירותי הבריאות של הווטריאנים בקהילות שלהם. הווטראנים אומרים שהכספים האלה לא משמשים מספיק מהר כי הווטראנים לא מעוניינים לקבל טיפול מהרופאים המקומיים שלהם. זה לא יכול להיות רחוק יותר מהאמת. אלפי יוצאי צבא נאבקים כדי לגשת לטיפול שהובטח להם באמצעות חוק הבחירה בגלל יישום חסר של ה-VA של החוק והפרשנות הטיפשית של כלל 40 מייל בקריטריוני המרחק. כאשר הקונגרס העביר את חוק הבחירה, הכוונה הייתה לאפשר לחיילים ותיקים לגשת לטיפול רפואי מקומי אם הם לא יכולים לקבל את הטיפול שהם צריכים בתוך 40 מייל מהבית שלהם, או שהזמן ההמתנה שלהם לפגישה הוא יותר מ-30 יום. למרבה הצער, ה-VA החליט לצמצם את הפרשנות של כלל ה-40 מייל, בחר לקחת בחשבון רק את המרחק של מתקן רפואי של ה-VA מביתו של הווטראן ולא אם המתקן של ה-VA יכול למעשה לספק את השירותים שהווטראן זקוק להם. וטראנים אומרים להם שהם לא יכולים להשתמש בכרטיסי הבחירה שלהם, כי הם חיים במרחק של 65 ק"מ ממתקן וטראנים, למרות שהמתקן הזה לא מציע את הטיפול שהם זקוקים לו. הווטראנים מסרבים את הגישה שהחוק נועד לספק, ומכריחים את הווטראנים לבחור בין נסיעה...
חוק הבחירה של יוצאי הצבא נחתם לחוק באוגוסט 2014. ה-VA מסרבת גישה שהחוק נועד לספק.