סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) פגשתי את קלי גיסנדנר בינואר 2010 בכיתה חסרת תואר בבית הסוהר הלאומי לנשים באטלנטה. היא הגיעה לכיתה בהשפעה של התרגשות לגבי המסע שהיא עומדת להתחיל -- השתתפות בתוכנית תיאולוגיה אקדמית שנמשכה שנה, בחסות ארבעה סמינרים באטלנטה. מאז היא נידונה עונש מוות וחיים בבידוד, קלי היה להוט במיוחד לחלוק את הקהילה עם אחרים, אם רק בוקר אחד בשבוע. והיא היתה אסירת תודה על ההזדמנות לחקור את התנ"ך ואת התיאולוגיה באופן קפדני שיטפח ויעמוק את חיי המסירות שלה. התמונה הזו שלה ביום הראשון של השיעור נשארה לי חיה כי היא תופסת את הליבה של מי שקלי היא <unk> מי שהיא הפכה להיות: מישהו מלא שמחה וסיפוק מדבקות, פתוח לאחרים ולניסיונות חדשים לצמיחה ולשירות. תהליך השינוי של קלי החל זמן קצר לאחר שהגיעה לכלא בעקבות הרשעה ברצח של בעלה, דאג גיסנדנר. כומר החל לבקר אותה והחל סדרה של שיחות קשות, אך רחמנות, שדחפו אותה להרהר בעצמה באומץ. אותו כומר ביקר את קלי במשך כמעט 16 שנים. המחויבות שלה לקלי, יחד עם זה של כומר הכלא והכומר המתמחה, סיפקו אהבה יציבה ומתמשכת שפיתחה שינוי. אז עד שפגשתי את קלי ב-2010 היא כבר עברה שינוי משמעותי. היא הייתה, במילותיו של השליח פאולוס, "יצירה חדשה" (2 קור. 5:17). בתוכנית התיאולוגיה, קלי מצאה את הקול שלה והבינה שההשקפות שלה על האמונה הנוצרית יכולות להיות מתנה לכנסייה הרחבה יותר "בחוץ", כמו גם בכלא. על ידי לימוד הוגים נוצריים היסטוריים ועכשוויים, קלי הפך לחלק מהשיחות שהופכות את המסורת הנוצרית לדינמית. היא שאלה שאלות כנות על מערכת היחסים שלה עם אלוהים, אחרים והעולם. היא קראה כתבי הקודש והתמודדה עם שאלות תיאולוגיות בת מאות שנים. היא גילתה את...
ההוצאה להורג של קלי Gissendaner נדחתה בשל חששות על תרופות הזרקת. בזמן שהיא נמצאת בתא השעיר למוות, גיסנדנר גילתה תקווה דרך התיאולוגיה.