סיכום המאמר:  בדיוק כפי שאני לא יכול לנסוע לליברפול בלי לחשוב על הביטלס, כך אני לא יכול לנסוע ללוס אנג'לס בלי לחשוב על ה"ביץ' בויס". השירים שלהם של חופים, שקיות, לוחות וביקיני ציירו תמונה של גן עדן נשק בשמש, וקולותיהם נשמעו בהירים ומנוחים כמו קליפורניה עצמה. הפעם נסעתי במיוחד כדי לגלות את האנשים והמקומות שהשפיעו על הלהקה. התחלתי בהות'ורן, שם גדלו שלושת האחים ווילסון - בריאן, קרל ודניס, והצטרפתי לגיטריסט אל ג'רדין ולזמר מייק לאב כדי להקים קבוצה. בנים החוף היו מפורסמים לא גולשים אבל זה לא עצר אותם לנצל את השמש, הים והחול תרבות של המדינה הזהובה. ביתם של משפחת וילסון ברחוב 119, שם הקליטו הבנים את הסינגל הראשון שלהם "Surfin'" ב-1961, נהרס כדי לפנות מקום לכביש המהיר 105. אבל שאר הרחוב נשאר, הדשא הנקי שלו, המרפסת והדגלים המתנופפים מזכירים את המקורות האמריקאים של הקבוצה. אנדרטת לבנים אדומות עומדת כעת במקום שבו היה הבית של וילסון, עם פריז בעל דקלים מראה את הקבוצה נושאת לוח גלישה ומצלחת שציינת שהמוזיקה שנוצרה כאן "העבירה לעולם תמונה של לוס אנג'לס כמקום של שמש, גלישה ורומנטיקה". הות'ורן היא אכן מקום של שמש (263 ימים בשנה) אבל אין גלישה וקטן רומנטיקה. זו עיר חסרת קסם שהתרחבה בעזרת תעשיית התעופה של אחרי המלחמה (לוס אנג'לס הבינלאומית נמצאת במרחק של רק חמישה מיילים). יכולתי להבין למה בני העשרה של שנות ה-50 היו 'מוקפים' בנהיגה 'למעלה ולמטה באותו הרצועה הישנה'. שדרת הות'ורן, עם חנויות התכשיטים והרהיטים שלה, היא לא מקום לצעירים. התוכנית "פיצה שו" (13344 הות'ורן) הוסיפה טיפת צבע כשהגיעה ב-1956 והפכה לבית רחוק מהבית עבור ה"ביץ' בויס" הצעירים. כיום, בית זה מנוהל על ידי בנו של הבעלים המקורי, והוא שומר על הפנים האיטלקי הקיצ'י של ימי הביניים, עם תארי ברזל יציר, אריחים מקרקעינים וחלונות מזויפים. ספארי גלישה בעיר האנטינגטון ביץ', שם הגלישה...
טיול דרך קליפורניה כדי לגלות מה השראה להקת בלאסטיק. אין כביש מתאים יותר לסאונדטרק של ה"ביץ' בויס" מאשר כביש חוף האוקיינוס השקט, אומר כתב הדיילי מייל.