ב-63 לפנה"ס, הגנרל הרומי פומפיי פשט על ירושלים והפך את הממלכה היהודית ללקוחה של רומא. המצב לא נמשך, כמו המוות של פומפיי בשנת 48 לפנה"ס וקיסר בשנת 44 לפנה"ס, יחד עם מלחמות האזרחים הרומיות הקשורות
, הרפה את אחיזתה של רומא ביהודה. כתוצאה מכך, האימפריה הפרתית ובעלת בריתם היהודית, אנטיגנוס האסמוני, הביסו את הכוחות היהודיים הפרו-רומיים (הכוהן העליון הירקנוס השני, פאסאל והורדוס הגדול) בשנת 40 לפנה"ס. הם פלשו למחוזות המזרחיים של רומא והצליחו לגרש את הרומאים. אנטיגנוס נעשה מלך יהודה. הורדוס נמלט לרומא, שם נבחר ל"מלך היהודים" על ידי הסנאט הרומי וקיבל את המשימה לכבוש את יהודה מחדש. בשנת 37 לפנה"ס, בעזרת תמיכת רומאים, הורדוס החזיר את יהודה, וההתעוררות הקצרה של השושלת החסמונית הסתיימה. משנת 37 לפנה"ס עד שנת 6 לספירה, שושלת הרודאים, מלכים יהודים-רומאים, שלטו ביהודה. בשנת 20 לפנה"ס, הורדוס החל בשיפוץ והרחבה של בית המקדש השני בירושלים. בנו, הורדוס אנטיפאס, ייסד את העיר היהודית טבריה בגליל.