כתוב המשך לקטע זה - הוא החל לשמש על ידי היוונים בשנת 1913, עם הקמתה של המדינה האלבנית בעקבות מלחמות הבלקן, וההשתלבות של שטח שנחשב על ידי יוונים רבים כגיאוגרפי, היסטורי, תרבותי, ואתנולוגי מחובר לאזור היווני של אפירוס מאז העתיקות. באביב 1914 הוכרזה הרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס על ידי יוונים אתניים בשטח והוכרזה על ידי הממשלה האלבנית, אם כי היא הייתה קצרה, שכן אלבניה קרסה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. יוון החזיקה את האזור בין 1914 ל-1916 וניסתה ללא הצלחה לצרף אותו במרץ 1916. בשנת 1917 הכוחות היווניים גורשו מהאזור על ידי איטליה, אשר השתלטו על רוב אלבניה. ועידת השלום בפריז בשנת 1919 העניקה את האזור ליוון, אך האזור חזר לשליטה אלבנית בנובמבר 1921, לאחר תבוסת יוון במלחמת יוון-טורקיה. במהלך תקופת הביניים למלחמות, המתיחות נשארה גבוהה בשל סוגיות החינוך סביב המיעוט היווני באלבניה. בעקבות הפלישה האיטלקית ליוון
מהטריטוריה של אלבניה ב-1940 וההתקפה ההפוכה המוצלחת של יוון, הצבא היווני החזיק בקצרה בצפון אפירוס במשך תקופה של שישה חודשים עד לפלישה הגרמנית ליוון ב-1941.