במהלך 1802, המתחים עלו שוב בין בריטניה וצרפת, המדינה האחרונה כעת תחת שלטונו של הקונסול הראשון נפוליאון בונפרטה. מתוך מודעות לכך שחזרה למלחמה הייתה כמעט בלתי נמנעת, נפוליאון הורה לחיל הים הצרפתי להכין כוח לשירות ממושך באוקיינוס ההודי, כוח שיוכל לגרום להפסדים משמעותיים בסחר הבריטי מהאזור. ספינת הדגל של הטייסת הייתה הספינה המהירה של הקו "מרנגו", ספינת 74 תותחים בפיקודו של הקונטר אדמירל צ'ארלס אלכסנדר לאון דוראנד לינואי. לינואי היה קצין מנוסה מאוד שהיה מעורב עם הבריטים במספר הזדמנויות במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית: במאי 1794, הוא נתפס כאשר הפרגאט שלו "אטלנט" הושמד באמצע האוקיינוס האטלנטי על ידי. לאחר החלפה מהירה, הספינה הבאה שלו, "פורמידבל", נלכדה לאחר הגנה נמרצת בקרב גרואי, ובשנה שלאחר מכן הוא נלכד שוב בפריגאטה החדשה שלו, "אוניטה", ולאחר מכן השתתף ב"מסע אירלנד" האסון בספינת הקו "נסטר" לאחר חילופי שבויים שלישי. הקרב החשוב ביותר שלו היה ביולי 1801, כאשר הוא פיקד על הטייסת הצרפתית במהלך הניצחון שלהם בקרב הראשון של אלג'קירס.
, שבו נתפס. הוא היה גם בפיקוד חלקי בתבוסה בקרב השני באלג'קירס ארבעה ימים לאחר מכן, אך הפעולה שיפרה את מוניטין שלו בתוך הצי הצרפתי כמפקד מצליח. "מרנגו" הצטרפה לפריגטות "אטלאנט", "סמילינטה" וההובלות "קוט ד'אור" ו"מרי פרנסואה". לכאורה טייסת זו נשלחה לאוקיינוס ההודי כדי להשתלט על פונדיצ'רי ולהקים מושל חדש במושבות הצרפתיות באוקיינוס ההודי, הגנרל צ'ארלס דקאן. השיירה נשאה 1,350 חיילים וכמות משמעותית של אספקה הן למסע של ארבעה חודשים להודו והן למבצעים המורחבים הצפויים שיבואו בעקבותיו.