סיכום המאמר:  קפטן סנט מירן בגיל 17 קורס חייו של טוני פיצפטריק השתנה בוקר אחד בינואר 1983. ביום שהוא איבד את בנו בן ה-6. קיומו הקודם היה עיוור, סובב סביב עמודי התווך של משפחה, כדורגל ואמונה. משפחתו הייתה הרוסה על ידי מותו של הבן אנתוני לאחר קרב שנתיים עם לוקמיה מיאלואידית חריפה. איכשהו, הכדורגל והאמונה - שנחשפו לבדיקות עגומות ומלאות צער בחודשים הבאים - שרדו. "תמיד האמנתי באלוהים", משקף פיצפטריק, שותה מים מפוזרים בבית קפה בגלאזגו. אבל מה שקרה לטוני הקטן הכעיס אותי. תהיתי איך משהו כזה יכול לקרות. טוני פיצפטריק רוצה שהספר שלו ישמש מורשת לבנו בן השישה שהוא איבד ללוקמיה. זה הטיל אתגר על האמונה שלי לזמן מה. זה הטיל אתגר על הרגשות שלי. <unk>היה כעס, מרירות, כל רגש שאתה יכול לקשר עם האובדן. פשוט לא יכולתי להבין למה אלוהים עשה את זה. אפילו עד היום אני עדיין שואל את עצמי את השאלה. הוא חיפש מקלט ותשובות בכתב. רישומים על חוויותיו ורגשותיו הפכו להרגל. התוצאה של הציטוטים שלו היא "ההבטחה, יחד שוב", הספר הראשון של בן ה-59. הוא מתאר את הרפתקאותיו של דוב באבאקוצ'י, שם המחמד שהשתמש בו עבור הבן שאבד לפני 32 שנה. הזיכרונות אינם מטושטשים על ידי חלפת הזמן. הוא זוכר את מזג האוויר הנורא ביותר. דרך העננים האפורים והגשם המקיפים את בית החולים של גלאזגו לילדים חולים, הוא התחיל לחפש את הצד הטוב. אני תמיד זוכר את אשתי ואני יוצאים לחניון אחרי שטוני מת והיה שם הקשת הקסומה ביותר שראיתי אי פעם. אולי חיפשתי משהו. אבל הצבעים היו כל כך חיים, זה היה מדהים. בשבילי זה היה סימן. סימן של... משהו". כבעל כנסייה מחויב, הוא פרש את הקשת כסימן של תקווה. איזה מסר מלמעלה. ובכל זאת בחודשים הבאים הוא בחן את אמונתו ומצא את זה חסר. אני מנסה להבין איזה סוג של אלוהים יכול לקחת את...
טוני פיצפטריק איבד את בנו בן ה-6 ב-1983 אחרי קרב עם לוקמיה. פיצפטריק הוא קפטן לשעבר ומנהל של סנט מירן. בן ה-59 הוציא את ספרו הראשון 'ההבטחה, יחד שוב'