כותב המשך לפרק זה - עם זאת, העיתונאי אנטוניו מאסטר מוסיף הגדרה שמעלה את המרחב הפוליטי, המתאר את פרנקואיזם סוציולוגי כ:הקבוצת אזרחים ופוליטיקאים, שחיו היטב תחת פרנקואיזם ותמכו ברעיונותיו, היו בעד פתיחת המשטר במידה מסוימת כדי להבטיח שהמעבר ימשיך בכיוון נסבל. הפופולריות של פרנקו במהלך הדיקטטורה שלו לא נמדדה בסקרים דעת קהל, אלא בלגיטימיות של הצבא והלגיטימיות הכריזמטית של אישיותו (caudillismo), כמו גם בהקשר החברתי הנפוץ שהתרחש באמצעות מוומינו הלאומי (כל אלה הם אלמנטים טיפוסיים של הפשיזם). יחד, אלה הבטיחו הפגנות ציבוריות מאסיביות של תמיכה והתוצאות כמעט פה אחד ברפובליקים לאומיים שנערכו באופן ספורדי (כמו הרפובליקום הספרדי על החוק האורגני של 1966). ב-1969, באחד מהנאומים האחרונים שלו בטלוויזיה בחג המולד, פרנקו דיבר על עתיד ספרד, ואמר שהכל היה "atado y bien atado" (משמעו "קשור וקשור היטב", בהתייחסות לאינסטיטוציונליזציה של המשטר שלו), שהפך לאמרה פופולרית בספרד. כל רמזים לבריאותו האישית נבדקו בקפידה, כמו גם כוונותיו המפורשות, כגון הביטוי "לא יש רע, כי עבור טוב לא venga" (שמשווה בערך ל"כל ענן יש ריצוף כסף"), אשר הוא השתמש בהתייחס לרצח
של לואיס קאררו בלאנקו בשנת 1973 על ידי קבוצת הפרדה הבסקית ETA, והמשמעות שלה הייתה נושא של ספקולציות אינסופיות. בראיון סודי ב-1971 עם ורנון וולטרס, שליח של ריצ'רד ניקסון, פרנקו הביע את דעתו כי לאחר מותו, החברה הספרדית תבצע אבולוציה פוליטית שלא תפר את המורשת שלו, שכן המעמד הבינוני הספרדי הגדול והעשיר יותר ימנע מלהסתכן במלחמת אזרחים נוספת.