סיכום המאמר:  ההתקפה על מארק ליפרט, שגריר ארה"ב בדרום קוריאה, שנערכה לכאורה על ידי פעיל מתקדם קוריאני חמוש בסכין בפגישת ארוחת בוקר בסיאול, הייתה תזכורת נדירה ומזעזעת לסכסוך המתמשך הממשיך לחלק את חצי האי הקוריאני. למרות הרקע המתמיד של המתחים הבין-קוריאניים, האבטחה במרכז סיאול בדרך כלל די רגועה. אבל ביום חמישי בבוקר, לפי זמן מקומי, התוקף לכאורה, שהיה קשור למפגשים לאומניים נגד ארה"ב, צעק את התנגדותו לתרגילים צבאיים משותפים שנתיים של ארה"ב ודרום קוריאה וקרא לאיחוד קוריאה מחדש כשהוא חתך את השגריר על הפנים ועל היד עם סכין בגודל 10 אינץ '. פגישת ארוחת הבוקר הזו עם ליפרט התרחשה בבניין שמול השגרירות האמריקנית בסיאול. והסצנה כנראה לא הייתה שונה מדי ממפגש ארוחת בוקר דומה שהשתתפתי בו עם השגריר במלון במרכז העיר רק שבוע לפני ההתקפה. ליפרט זז בחופשיות ללא אבטחה או בדיקות אבטחה בכניסה לאולם, והיה מלווה רק על ידי אחד או שניים מעובדי השגרירות. אכן, אפילו מאז ה-11 בספטמבר, קל יחסית להיכנס לרוב הבניינים הגדולים במרכז סיאול, ונהלי האבטחה היו בדרך כלל שטחיים. חלקית זה בגלל עימותים ישירים בין אזרחי דרום קוריאה ונציגי ממשלת ארה"ב בדרום קוריאה היו נדירים, ותקיפות פוליטיות אלימות הן נדירות. נכון, היו מחאות קבוצתיות תקופתיות נגד הנוכחות הצבאית של ארה"ב בדרום קוריאה או נגד מדיניות ארה"ב. אבל ההפגנות האלה בדרך כלל נערכו בשלום, רחוקות מאוד מהסביבה של שנות השמונים, כאשר מפגינים פרו-דמוקרטיים נגד ממשלת דרום קוריאה האוטוריטרית של אז תקפו ושרפו מתקני ממשלת ארה"ב. אך למרות שמרכז סאול היה בטוח יחסית והביטחון הציבורי היה לעתים קרובות רופף, התקפות אלימות על דמויות ציבוריות בדרום קוריאה הן למעשה לא חסרות תקדים. ההתקפה על ליפרט מזכירה...
מארק ליפרט, שגריר ארה"ב בדרום קוריאה, הותקף בסיאול. התקפות על דמויות ציבוריות בדרום קוריאה לא חסרות תקדים.