התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  מעבר: הלינצ'ים ירדו לזמן קצר לאחר השתלטות בשנות ה-70. עד סוף המאה ה-19, עם מאבקים על עבודה וחוסר זכויות, ודיכאון חקלאי מתמשך, הלינץ' עלה שוב. מספר הלינץ' הגיע לשיאו בסוף המאה ה-19, אבל סוג זה של רצח המשיך במאה ה-20. רישומי מכון טוסקיגי של הלינץ' בין השנים 1880 ו-1951 מראים 3,437 קורבנות אפרו-אמריקאים, כמו גם 1,293 קורבנות לבנים. הלינצ'ים התרכזו בחגורה של כותנה (מיסיסיפי, ג'ורג'יה, אלבמה, טקסס ולואיזיאנה). בשל שיעור גבוה של הלינצ'ים, גזענות, וחוסר הזדמנויות פוליטיות וכלכליות בדרום, דרומיים שחורים רבים החליטו לחיות מחוץ לדרום כדי להימלט מתנאים אלה. בין 1910 ל-1940, 1.5 מיליון שחורים דרומיים היגרו לערים עירוניות ותעשייתיות בצפון כמו ניו יורק, שיקגו, דטרויט, סינסינטי, בוסטון ופיטסבורג במהלך ההגירה הגדולה. הזרימה המהירה של שחורים מהדרום לצפון הפרה את האיזון הגזעני בתוך הערים הצפוניות, מחריפה את העוינות בין שחורים לבנים בצפון. לבנים רבים הגנו על מקומם באלימות, באיומים, או בטקטיקות משפטיות כלפי שחורים, בעוד לבנים רבים אחרים היגרו לאזורים הומוגנים יותר מבחינה גזעית, תהליך הידוע כטיסה לבנה. באופן כללי, השחורים בערים הצפוניות חוו אפליה שיטתית במגוון של תחומי חיים. במהלך תקופה זו, מתחים גזעיים התפוצצו, הכי אלימים בשיקגו, ולינצ'ים - התלויות של ההמון - גדלו באופן דרמטי בשנות העשרים של המאה העשרים. אמריקאים אפריקאים התנגדו באמצעות מחאות, מצעדים, לובי בקונגרס, כתיבת מאמרים, דחייה של מה שנקרא הצדקות ללינצ'ים, ארגון קבוצות נשים נגד לינצ'ים, וקיום קבוצות משולבות נגד לינצ'ים. מחזות אפריקאיות-אמריקאיות הפיקו 14 מחזות נגד הלינץ' בין 1916 ל-1935, עשרה מהם על ידי נשים.  שאלה: על פי מכון טוסקיגי כמה קורבנות לבנים היו של לינצ'ינג?
1,293