כתוב המשך לפרק זה - האדריכל, מתיוס ויסנטה דה אוליבירה, התאמץ תחת לודוביץ' מרטיסבון ובמהלך בניית הארמון המלכותי ומנזר מאפרה. נראה כי הארמון הקלאסי האפל והגדול יותר במפרה לא השפיע על העיצוב של קלוז, שהוא בסגנון קל יותר, אווירי יותר. העבודה החלה בשנת 1747 ונמשכה במהירות עד 1755, כאשר היא הופרעה על ידי רעידת האדמה הגדולה של 1755
, לאחר מכן, העובדים נדרשו בדחיפות רבה יותר לשיקום העיר. רעידת האדמה הוכיחה להיות מזרז, כי תהליך הבנייה מחדש העירונית עורר את התפתחות האמנויות בפורטוגל. הארכיטקטורה שלאחר מכן של קלוז הושפעה על ידי רעיונות ומושגים חדשים. כאשר החלו מחדש עבודות בשנת 1758, העיצוב הותאם מחשש לרעידת אדמה נוספת. לכן, עבודות המאוחרות יותר נוטות להתרחש בצורה של בניינים נמוכים וארוכים, יציבים מבנית יותר מאשר בלוק גבוה בודד: כתוצאה מכך, אם מסתכלים על הארמון מרחוק, הוא דומה יותר לאנפילדות ארוכות המקושרות על ידי פאוויליונים גבוהים יותר מאשר למבנה בודד.