בוריס, בנו הבכור של פרדיננד הראשון, עלה לכס המלכות לאחר התפטרותו של אביו בעקבות תבוסתה של בולגריה במלחמת העולם הראשונה. תחת הסכם נואי בשנת 1919, בולגריה נאלצה, בין היתר, לוותר על טריטוריות שונות, לשלם פיצויים מלחמתיים מופרזים, ולהפחית במידה רבה את גודלה של צבאותיה. באותה שנה, אלכסנדר סטמבוליסקי מהאיחוד הלאומי החקלאי הבולגרי הפך לראש הממשלה. לאחר שסטמבלויסקי הודח בהפיכה ב-1923, בוריס הכיר בממשלה החדשה של אלכסנדר צ'נקוב, שדחק קשות את המפלגה הקומוניסטית הבולגרית והוביל את האומה למלחמה קצרה בגבול עם יוון. צ'נקוב הודח מהשלטון ב-1926, ואחריו סדרה של ראשי ממשלה עד 1934, כאשר תנועת "זוונו" התאגידית ביצעה הפיכה
והוציאו מחוץ לחוק את כל המפלגות הפוליטיות. בוריס התנגד לממשלת "זבנו" והפיל אותה ב-1935, ובסופו של דבר מינה את ג'ורג'י קיוסייוואנוב לראש הממשלה. לשארית תקופת שלטונו, בוריס היה שולט כמלך מוחלט "במציאות", כאשר ראשי ממשלתו היו כפופים לרצונו.