סיכום המאמר:  מותו של אבי המייסדים של סינגפור ביום שני שעבר הוא הזדמנות מתאימה להרהר בבניית האומה. כראש ממשלה בשלושת העשורים הראשונים, לי קואן יו הרים נמל עני מדרגות התחתונות של העולם השלישי לעולם הראשון בדור אחד. בעוד סינגפור מתכוננת לחגוג את יום השנה ה-50 שלה כמדינה, סינגפור היא כיום מטרופולין מודרני ביותר של כמעט שישה מיליון אנשים עם תוצר מקומי לנפש גבוה יותר מאשר ארצות הברית, על פי הבנק העולמי. ההישג של לי בבניית אומה מצליחה ניצב בניגוד חד לתוצאות ההוצאה של וושינגטון של מעל 4 טריליון דולר וכמעט 7,000 חיי אמריקאים בעיראק ובאפגניסטן בעשור האחרון. יש אומרים שהסיפור של סינגפור הוא sui generis: משהו שיכול לקרות רק באותו זמן ומקום. אבל הביצועים המדהימים שלה פחות קשורים לתנאים פלאיים מאשר למודל של לי של מנהיגות ממושמעת וחזותית. מנהיגים של מדינות מתפתחות אחרות, ואפילו ארה"ב, צריכים לקחת דפים מספרי המשחקים של לי קואן יו כדי להתמודד עם האתגרים הנוכחיים. אנחנו מכירים את רבים מהשיעורים של לי על תפקיד המנהיגות הממשלתית בפיתוח, כי אני והסופרים השותפים שלי ביקשנו ממנו ישירות לפני שנתיים להרהר בהם - נקודות שנתפסנו בספר שלנו, לי קואן יו: תובנות המאסטר הגדול על סין, ארצות הברית והעולם. חמש בולטות. ראשית, לי התעקש כי ממשל היה בראש ובראשונה על תוצאות. במילותיו, "בדיקת החומצה של כל מערכת משפטית היא לא הגדולה או הנפלאות של המושגים האידיאליים שלה, אלא האם, למעשה, היא מסוגלת לייצר סדר וצדק". לגבי מטרות הליבה של הממשלה, הוא היה ברור כמו גשם. במונחים שהאבות המייסדים של אמריקה יכירו בהם, הוא האמין כי "הבדיקה הסופית של הערך של מערכת פוליטית היא האם היא מסייעת לחברה ליצור תנאים אשר משפרים את רמת החיים של רוב האנשים שלה, בנוסף לאפשר את מקסימום החירויות האישיות תואמות עם החירויות של אחרים בחברה". שנית,
בסינגפור, לי קואן יו היה הצלחה ניכרת ביצירת מדינה מודרנית משגשגת. השיעורים שלו צריכים להוכיח את עצמם כמורה למנהיגים אחרים בתקופה של חוסר יציבות גדולה, כותב גרהם אליסון. לי העביר את תובנותיו על תפקיד המנהיגות הממשלתית בפיתוח לאליסון.