כתוב המשך לפרק זה - כילד בית ספר שהשתתף בבית הספר הלטיני בעיר הולדתו, קרנר, שהיה קטן וחלש פיזית, סבל הן מחומרת אביו והן מהבריונות של חבריו לבית הספר. רוחו המנוגדת נותרה ללא הפרעה, אף לאחר שאביו הבטיח את קבלתו בשנת 1779 לקארלסשול (אקדמיה צבאית ואקדמיה כללית) בשטוטגרט, המתוארת על ידי מקור אחד כ"מכון היוקרתי של הדוכס שנועד לספק פקידי ממשלה נאמנים, חצי internat, חצי אוניברסיטה". תלמידים אחרים כללו את פרידריך שילר. למרות האקדמיה הצבאית, קרנר מעולם לא התאים אינטלקטואלית למה שציפו ממנו. בנאום ביום השמות של מייסד האקדמיה, השליט הזקן של וורטמברג, הדוכס קארל יוג'ן, קרא קרנר להקמת מערכת של רווחה ממלכתית לעניים. שילר עזב את האקדמיה לטובת קריירה בתיאטרון בשנת 1782, אבל קרנר עדיין היה סטודנט בשנת 1789. הוא הקים מועדון פוליטי בתוך האקדמיה שהוקדש לתמיכה במהפכה הצרפתית. חברים נוספים היו כריסטיאן היינריך פפאף, וג'וזף אנטון קוך. ב-14 ביולי 1790, הם ערכו חגיגה סודית כדי לציין את יום השנה הראשון של הפלישה לבסטיליה.
אני לא יודע. פעולות אלה ופעולות דומות מצד קרנר וחבריו עוררו תגובה שלילית בווירטמברג השמרנית בקרב האזרחים והמהגרים הצרפתים האריסטוקרטיים שהם לקחו ללבם. בעזרתם של חברים, קרנר הכין עבודת מחקר שהסיים את לימודיו וקיבל את הסמכה שלו, בפסחא 1791, כרופא. עכשיו, מלווה באהבתו הראשונה של חייו, הוא עבר לשטרסבורג בתירוץ של רצון לשפר את הידע הרפואי שלו באוניברסיטה.