כתוב המשך לפרק זה - לאורך כל ההיסטוריה, הרכב ה"טריציו" וצורות שדה הקרב וטקטיקות התפתחו כדי להתמודד עם אתגרים חדשים. קבוצות "טרסיו" עם חיילים מאומנים היטב ותמיכה טובה של חיל הפרשים המשיכו לנצח בקרב גדולים במאה ה-17 כגון וימפפן (1622), פלורוס (1622), ברדה (1624), נורדלינגן
(1634), טיוןוויל (1639), הונקור (1641) וולנסינס (1656). רק לאחר רוקרי (1643) הושמד המוניטין של ה"טרסיו" הספרדי של כמעט חסינות בקרב פתוח. עם זאת, תבוסת רוקרי הובילה לקריסת חיל הפרשים התומך ולא לכישלון של חיל הרגלים של "טרסיו". "טרסיוס" המשיכו לנצח קרבות לאחר רוקרוי, כגון טטלינגן באותה שנה או ולנסינס (1656), אבל סגנון שדה הקרב שלהם המשיך להתפתח. בתקופה זו, שיפורים קבועים בנשק אש ובתותחנות שדה העניקו לסגנון הליניארי הרדוד יתרון הולך וגדל. עד סוף המאה ה-17, ה"טרסיו" אימצו את הסגנון הליניארי עד כדי כך שהצורות והטקטיקות של שדה הקרב שלהם לעתים קרובות היו דומות מעטות ל"טרסיו" הקלאסיים והטקטיקות של המאה הקודמת. ב-1704, ה"טרסיוס" הספרדיים הרגילים הופכו לגדודים והפייקמן כטיפוס חיל הרגלים הושמד. אלה של המילציה וההגנה היו מאוחר יותר להשתנות לארגונים דומים.