ח'ליל טחמאסבי (באנגלית: Khalil Tahmasebi; 14 בפברואר 1924 <unk> 1955) היה נגר וחבר בקבוצה הפונדמנטליסטית האיראנית "פדאיאן-א-אסלאם" (Fadayan-e Islam) ("הקורבנות העצמיים של האסלאם"), המתוארת כ"ארגון האיסלאמי השיעי הראשון שהשתמש בטרור כשיטה עיקרית של פעילות פוליטית". מטעם הקבוצה הזו, טחמאסבי רצח את ראש ממשלת איראן, עלי רזמרה, ב-7 במרץ 1951. הוא תואר כ"פנאטיקן דתי" על ידי "ניו יורק טיימס". בשנת 1952, הוא שוחרר על ידי הפרלמנט האיראני בתקופת כהונתו של מוסאדק, גזר הדין הממתין שלו הוסר, והוא הוכרז כ"חייל של האסלאם". על פי "זמן", Tahmasebi "מהר רץ למקדש Hazrat Abdolazim, בכה בשמחה ואמר: 'כשאני הרגתי Razmara, הייתי בטוח שאנשיו יהרגו אותי.'" בעקבות הפיכה באיראן ב-1953.
טחמאסבי נעצר מחדש והורשע ברצח ראזמרה; הוא הוצא להורג בשנת 1955.