כתוב המשך לפרק זה - עם האירוע של אגם פליטביץ
בסוף מרץ/ראשית אפריל 1991, פרצה מלחמת העצמאות ההרואטית בין ממשלת קרואטיה לבין המורדים הסרבים האתניים של SAO Krajina (הנתמכים בחוזקה על ידי צבא העם היוגוסלבי הנשלט עתה על ידי הסרבים). ב-1 באפריל 1991, SAO Krajina הכריזה כי היא תפרק מכרואטיה. מיד לאחר הכרזת העצמאות של קרואטיה, סרבים קרואטיים גם הקימו את SAO מערב סלאבוניה ואת SAO של מזרח סלאבוניה, ברנג'ה ומערב סריג'ם. שלושת האזורים האלה יתחברו לרפובליקה של קריינה הסרבית (RSK) ב-19 בדצמבר 1991. ההשפעה של קסנופוביה ושנאה אתנית בפריסת יוגוסלביה התבהרה במהלך המלחמה בכרואטיה. תעמולה מצד הצד הקרואטי והסרבי הפיצה פחד, בטענה שהצד השני יפעיל דיכוי נגדם ויגזים במספר ההרוגים כדי להגדיל את תמיכתם באוכלוסיות שלהם. בחודשים הראשונים של המלחמה, הצבא והצי היוגוסלביים הנשלטים על ידי הסרבים הפציצו בכוונה אזורים אזרחיים של ספליט ודוברובניק, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כמו גם כפרים קרואטיים סמוכים. התקשורת היוגוסלבית טענה כי הפעולות נעשו בשל מה שהם טענו היה נוכחות של כוחות פשיסטים Ustaše וטרוריסטים בינלאומיים בעיר. חקירות של האו"ם מצאו שלא היו כוחות כאלה בדוברובניק באותו זמן. הנוכחות הצבאית הקרואטית גדלה מאוחר יותר. ראש ממשלת מונטנגרו, מילו ג'וקנוביץ', שהיה אז בעל ברית של מילושביץ', פנה לאומנות מונטנגרו, והבטיח כי כיבוש דוברובניק יאפשר את התרחבותה של מונטנגרו לתוך העיר, שעל פי טענתו הייתה היסטורית חלק מונטנגרו, והוקיע את גבולותיה הנוכחיים של מונטנגרו כ"מוצבים על ידי המפות של הבולשביקים הישנים והמוסרים".