כתוב המשך לפרק זה - בשנת 1355, לאחר כיבוש עות'מאני של גליפולי
בשנה הקודמת, פאולוס נכנס למשא ומתן עם הקיסר הביזנטי, יוחנן החמישי פאליולוגוס, על התקרבות בין ביזנציה לכנסייה הקתולית, בתמורה לסיוע צבאי מערבי. פאולוס השיג ויתורים רבים מהקיסר הקשה, כולל קידום פעיל של הכנסייה הלטינית ואפילו של השפה הלטינית, שליחת בנו מנואל כבן ערובה לבית המשפט האפיפיורי, והקמת משלחת קבועה של האפיפיור בקונסטנטינופול. במהלך שהותו בקונסטנטינופול, השתתף פאולוס גם במחלוקת תיאולוגית בין גרגורי פאלאמה וניקפורוס גרגורס. בתחילת שנת 1356, פאולוס, מלווה בשגריר הביזנטי, "megas hetaireiarches" ניקולס סידרוס, הפליג לחצר האפיפיור באוויניון, שם הגיעו בתחילת יוני. האפיפיור אינוקנטיוס השישי הגיב להצעותיו של הקיסר עם כלליות, והימנע מלהתחייב לשלוח סיוע צבאי, אך שלח את פטר תומס וויליאם קונטי כשליחי האפיפיור לקונסטנטינופול. העדיפויות והרעיונות השונים של הביזנטיים והלטינים תרמו להתכווצות ולכישלון הסופי של המשא ומתן: מכתב 1357 של יוחנן החמישי נותר ללא תשובה על ידי אינוציאנט השישי עד מותו בשנת 1362.