ב-26 בפברואר 1939, לאחר נפילת קטלוניה, ה- CNT, ה- FAI וה- FIJL הקימו את התנועה הליברטרית הספרדית בצרפת, כך שמאז שלושת הארגונים האנרכיסטים פעלו במשותף, במיוחד בנוגע לסיוע לאלפי הפליטים האנרכו-סינדיקליסטים שהיו בצרפת. היוזמה הגיעה מפגישה מלאה של הוועדות האזוריות של שלושת המרכיבים. עם זאת, האנרכיסטים שהמשיך להילחם במרכז
אזור לוואנט גינה את המועצה הלאומית של ML, בטענה שהם מייצגים רק אנרכיסטים קטלאנים ואראגונים, ומעל לכל, כי הוא נשלט על ידי אלה שהתנגדו ל"קוללברציה" - אלה בעד המשך השתתפות במוסדות הרפובליקניים, בראשות אנרכיסטים שעד אז החזיקו בתפקידים במדינה, כגון פדרריקה מונטסני - שר הבריאות בממשלת Largo Caballero, פרנצ'סק איסגלאס i Piarnau - שר ההגנה לשעבר של הממשלה הקטלאנית, ואלרי i Mas Casas - שר הכלכלה של קטלוניה. הדומיננטיות של המועצה הלאומית של MLE הוחזקה עם התפטרותו של הוראציו מרטינז פריטו, המגן על "השתתפות פעולה" או "רפורמיזם", ומוותו של מריאנו רודריגז ואסקז, אשר תפקידו כמזכיר הכללי נכבש על ידי גרמינל אסגלאס. שאר חברי המועצה הלאומית היו ג'רמינל דה סוזה, פדרו הררה קמררו, רוברטו אלפונסו, חואן גליגו קרספו, רפאל איניגו, סרפין אלגה, חוסה קסנה, חואן רודה אורטיז וחואן גרסיה אוליבר. חלקם היגרו לאמריקה ואחרים נשארו כלואים במחנות ריכוז צרפתיים או נרשמו ליחידות סיוע של ההתנגדות הצרפתית.