כתוב המשך לקטע זה - בעוד המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט נמשכה, כוחות ארה"ב פתחו במתקפה במרכז האוקיינוס השקט, החל עם קרב טארווה בנובמבר 1943. לאחר מכן, ארה"ב כבשה עמדות יפניות באיי מרשל ובאיי קרוליין. ביוני 1944, ארה"ב פתחה במתקפה על סייפאן, באיי מריאנה, וקיבלה שליטה על האי בתחילת יולי במחיר של ארבע עשרה אלף נפגעים. בעוד קרב סייפאן נמשך, ארה"ב זכתה בניצחון ימי גדול בקרב בים הפיליפיני, כשהטביעה שלוש נושאות מטוסים יפניות. ביולי 1944, רוזוולט נפגש עם נימיץ ומקארתור, שם הוא אישר את המשך הקמפיינים בדרום מערב האוקיינוס השקט ובמרכז האוקיינוס השקט. כוחו של מקארתור ימשיך להתקדם לעבר הפיליפינים, בעוד שהקמפיין במרכז האוקיינוס השקט יעבוד את דרכו לעבר יפן. ארה"ב נחתה
על האי הפיליפיני של לייטה באוקטובר 1944, מה שגרם לתגובה יפנית של חיל הים, שכן האיים הפיליפינים שמרו על עמדה קריטית על נתיב אספקת הנפט היפני מהאינדיות המזרחית ההולנדיות. חיל הים היפני הושמד בקרב המפרץ של לייטה, שלפעמים טוענים שהוא "הקרב הימי הגדול ביותר בהיסטוריה". כוחותיו של מקארתור הבטיחו את שליטתם על לייט בדצמבר וקיבלו מחדש את השליטה על הפיליפינים עד מרץ 1945.