ב-1973 הכניסה לפינה המסוכנת והמרופדת של קאלנהרד נעשתה איטית יותר על ידי הוספת פינה שמאלית נוספת לאחר הפינה המהירה של מטגספלד. הבטיחות השתפרה שוב מאוחר יותר ע"י הסרת הקפיצות על המסלול הראשי הארוך והרחבתו, והסרת השיחים ממש ליד המסלול במסלול הראשי, אשר הפך את החלק הזה של נירבורגרנג לצרה באופן מסוכן. סדרה שנייה של שלושה מרוצי F1 נוספים נערכו עד 1976. עם זאת, בעיקר בשל אורך של מעל 100 מטר, וחוסר מקום בשל מיקומו בצדוני ההרים, הביקשות הגדלות של נהגי פורמולה 1 ומועצת CSI של FIA היו יקרות מדי או בלתי אפשריות לעמוד בהן. לדוגמה, בשנות ה-70 של המאה ה-20 גרנד פרי של גרמניה דרשה פי חמישה יותר מרשלים וצוות רפואי מאשר מרוץ טיפוסי של פורמולה 1, משהו שהמארגנים הגרמנים לא היו מוכנים לספק. בנוסף, אפילו עם השינויים של 1971, עדיין היה אפשרי למכוניות להמריא מהכביש. נוירבורגרינג היה גם לא מתאים לשוק הטלוויזיה המתרומם; שטחו העצום הפך אותו כמעט בלתי אפשרי לצלם את המירוץ שם. כתוצאה מכך, בתחילת העונה הוחלט שהמרוץ של 1976
יהיה האחרון להתקיים במעגל הישן.