סיכום המאמר:  אדם שלא היה באיטליה תמיד מודע לקומתו הנמוכה, מפני שלא ראה את מה שאדם אמור לראות. כך אמר סמואל ג'ונסון, שהיה תמיד מוכן עם אפוריזם מתאים. מתאים, כלומר, אם היית חי במאה ה-18, כאשר המיעוט העשיר והמוגדר התהלך סביב פירנצה ורומא כחלק מהסיור הגדול שלהם, המאפשר לנסיעות להרחיב את מוחם לפני שהביאו בחזרה רעיונות חדשים להשפיע על האדריכלות שלנו, נוף וגינון. הערים שביקרו בהן היו מלאות בפסלים ואמנות, חלקם נרכשו בזול, או נלקחו כשהאיטלקים הסתכלו לכיוון אחר. למרות טוסקנה יכול לפעמים להיראות צפוף, זה עדיין אפשרי לחזור עם שפע של זיכרונות יקרים ( בתמונה: סן גימיניאנו ומגדליו) ג'ונסון יהיה מופתע לראות כמה ערים איטלקיות הפכו פופולריים בימינו: מבקרים מומלץ היטב להגיע מחוץ שיא הקיץ כאשר סיור יכול להיות קשה (ולפעמים חיובי מסוכן בהתחשב עליית סלפי-סטיק - הטיפשות האולטימטיבית של התיירות המודרנית). א.מ. פורסטר הביט במבט מצחיק בימים הראשונים של תיירות המונים לאיטליה בסוף המאה ה-19 בספרו "חדר עם נוף". כשהגיבורה הצעירה לוסי האניצ'רץ' מוצאת את עצמה בכנסיית סנטה קרוצ' בלי מדריך ביידקר שלה, פורסטר מביע את הזוועה של האינטלקטואל על העלייה המדאיגה של התיירת "הלא משכילה". הוא הלך כל כך רחוק כדי לתהות אם צריך להיות איזה סוג של מבחן אינטליגנציה כפוי בדובר כדי לחסל את הנוסע הטיפש באמת. אבל תיירים של היום לא באים לטוסקנה כדי ללמוד כל כך הרבה כמו ל"ניסיון". האוצרות של אופיצי או מראה מקרוב של דוד בגלריית האקדמיה של פירנצה מרגשים בזכות עצמם - אתה לא באמת צריך לדעת את מקומם בהיסטוריה של אמנות הרנסאנס כדי ליהנות מהם. קיאנצ'יאנו טרמה נקראה על ידי הרומאים פונטס קלוסינה, והם השתמשו במעיינות התרמליים שלה. בפירנצה אתה יכול להטמיע את האמנות ולטעום אותה, בדיוק כמו שאתה...
זה אפשרי לחזור מטוסקנה צפופה עם זיכרונות יקרים. הרומאים השתמשו במים החמים של קיאנצ'יאנו טרמה. סן ג'מיניאנו, עיר מימי הביניים הקטנה, היא יעד פופולרי.