כתוב המשך לפרק זה - פרוטוקול סנט פטרבורג מצוטט לעתים קרובות כסוף מערכת הקונגרס, שכן הוא מייצג את כישלון קונגרס סנט פטרבורג (1825) לפתור את שאלת מלחמת העצמאות היוונית נגד העות'מאנים. רוסיה, שחיפשה שטח והשפעה בים השחור ובבלקן, וכדי להגן על הנוצרים האורתודוקסיים המזרחיים תחת השלטון העות'מאני המוסלמי, תמכה בעצמאות יוון ולא הייתה מרוצה מהרצון של כוחות אחרים להתייחס למרד כעניין פנימי ותמיכה בסטטוס קוו. רוסיה ובריטניה חתמו על הסכם דו-צדדי כדי לאכוף את תוכניתם, באמצעות מלחמה במידת הצורך, לסיום מתווך של הסכסוך עם אוטונומיה יוונית בתוך האימפריה העות'מאנית. המעצמות הגדולות האחרות לא התייעצו בפרוטוקול הזה, ולמרות שצרפת הצטרפה מאוחר יותר, אוסטריה ופרוסיה התנגדו לפרוטוקול ולאיום שהוא מהווה על היציבות השמרנית, האנטי-לאומנית שהם ביקשו לכפות על אירופה. גם העות'מאנים דחו את הפרוטוקול עד להביסתם בקרב נאברינו.
בידי הבריטים, הצרפתים, הרוסים והיוונים הכריחו אותם לשולחן המשא ומתן.