כתוב המשך לפרק זה - ככל שהמלחמה הפולנית-סובייטית גדלה בעוצמה, בסוף אפריל 1920 הצבא האדום של המשטר הסובייטי החדש של רוסיה דחף בחזרה את הכוחות הפולנים פלש לפולין. לאחר מכן, סיקורסקי הצליח להגן על מוזיר וקאלנקוביצ'ה עד 29 ביוני, אך מאוחר יותר לא הצליח להחזיק במבצר ברסט, אם כי הוא הגן עליו מספיק זמן כדי לאפשר לכוחות הפולנים באזור לסגת באופן מסודר. ב-6 באוגוסט הוא מונה למפקד הצבא הפולני החמישי החדש, אשר קיבל את המשימה להחזיק את החזית מצפון למודלין, בין נהרות נארו וווקרה. הוא הצטיין בפיקודו על הארמייה החמישית בחזית הוויסטלה התחתונה במהלך קרב ורשה. באותה עת כוחות סובייטיים, שציפיו לניצחון סופי קל, הופתעו ונפגעו מההתקפה ההדדית הפולנית. במהלך הקרב הזה (שנקרא לעתים "הנס בוויסטלה") סיקורסקי עצר את ההתקדמות הבולשביקית מצפון לווארשה ונתן לפילסודסקי, המפקד העליון הפולני, את הזמן שהוא היה צריך למתקפה נגדית; החל מ-15 באוגוסט כוחותיו התעסקו בהצלחה עם הצבאות הסובייטיים ה-5 וה-15. לאחר קרב ורשה, מ-30 באוגוסט, סיקורסקי הפיקד על הצבא השלישי. כוחותיו כבשו את פינסק, ונלחמו במהלך השלבים האחרונים של קרב לוב ובקרב זמוסט, ולאחר מכן לאחר קרב נימן
הוא התקדם עם כוחותיו לעבר לטביה ועמוק לתוך בלארוס. הפולנים ניצחו את הסובייטים, והסכם ריגה הפולני-סובייטי (מרץ 1921) העניק לפולין שטחים משמעותיים של בלארוס ואוקראינה (קרסי). תהילתו של סיקורסקי גדלה כאשר הוא הפך ידוע לציבור הפולני כאחד הגיבורים של המלחמה הפולנית-סובייטית. הוא גם המשיך לפרסם מאמרים מדעיים צבאיים במהלך המלחמה עצמה. עבור הישגיו האמיצים הועלו סיקורסקי לגנרל דיביזיאוני ב-28 בפברואר 1921, וזכה בפרס עיטור הצבאי הגבוה ביותר של פולין, מסדר וירטוטי מיליטרי, ב-15 במרץ באותה שנה.