כתוב המשך לפרק זה - בהיסטוריוגרפיה הצרפתית, פרוץ מלחמת העולם השנייה נקבע בדרך כלל בספטמבר 1939, כאשר גרמניה והברית המועצות פלשו לפולין, בהתאמה מערבה, מדרום ומזרח. הממשלה הצרפתית, בחלקו בתגובה ללחץ הבריטי, הגיבה במהירות רבה על ידי הכרזת מלחמה על גרמניה; אבל ברחובות פריז - אפילו במידה פחותה עבור פליטים פוליטיים זרים שהסתתרו בעיר - חיי היומיום לא השתנו כל כך. התפתחות טראומטית יותר, במאי 1940, הייתה הפלישה הגרמנית לצרפת, שהגיעה לשיאה בהכרה צרפתית בתבוסה הצבאית
, פורמלית ברכבת בת 26 שנה (אבל "חשובה מבחינה סמלית") ליד קומפין ב -22 ביוני 1940. ממשלת מוסוליני, אשר עד כה נמנעה מלהיות מעורבת במלחמה האירופית, הכריזה מלחמה ב-10 ביוני 1940, ושיחררה את הפלישה הקצרה שלה לצרפת מהדרום-מזרח: היא נתפסה על ידי כוחות צרפתיים והסתיימה באמצעות שביתת נשק שנעשמה ב-24 ביוני 1940. עם זאת, איטליה הייתה כעת לוחמת במלחמת העולם השנייה לצד גרמניה וחצי הצפוני של צרפת, כולל פריז, שבו Garòsci ו"Giellisti" מצאו מקלט מהפשיזם במשך תשעה השנים האחרונות, היה תחת ממשל צבאי גרמני. Garòsci, עם רבים מהאחרים, עכשיו נמלט לארצות הברית. הוא, כמובן, היה מלווה בניו יורק על ידי מדלין חתן, אם כי זה לא ברור אם הם למעשה חצו את האטלנטי יחד. בניו יורק, Garòsci ו Bride שמרו על מרחקם מהקהילה האנטי-פשיסטית המקומית: Garòsci התמקד בייצור תעמולה אנטי-פשיסטית באיטלקית להפיץ באיטליה ועל עבודות של מלגה פחות חולפת.