בינתיים, באוסטריה, קוניג חשף באופן רשמי את תוכניותיו לפגישת ועדת האגודה הגאוגרפית האוסטרית בינואר 1914. בפגישה ב-1914 צוין ששקלטון הציע תוכנית דומה, כלומר שתי משלחות, עם מטרות דומות באופן כללי, יפעלו באותו אזור של אנטארקטיקה באותו זמן. תגובתו של קוניג הייתה לטעון שפילצ'נר העביר לו את זכויותיו של עדיפות באזור מפרץ ואסל, ולכן שייקלטון צריך ללכת למקום אחר. נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית לשעבר, סר קלמנטס מרקהאם, עדיין דמות בעלת השפעה, הסכים: "יש להשאיר את האזור לקוניג שבו הוא עבד בעבר". העמדה הזו הייתה דומה למה שקלטון חווה עם קפטן סקוט, לפני משלחת "נימרוד"
בשנת 1907, כאשר סקוט טען עדיפות באזור מקמרדו סאונד של ים רוס ודרש שאקלטון למצוא בסיס אחר. שאקלטון דחה את הבטחתו לסקוט רק כדי להיאלץ בנסיבות, כשהיה באנטארקטיקה, לשבור את הבטחתו ולהקים את בסיסו בתוך מפרץ מקמרדו. עכשיו, שקלטון היה נחוש שהוא לא יכנע, והודיע לחברה הגאוגרפית המלכותית: "יש לי זכות להשתמש במפרץ ואסל כמו ד"ר קוניג... אני לא יכול לשנות תוכניות שעיתיקתי מזמן".