כתוב המשך לפרק זה - ניקולאו נולד בבוקרשט בשנת 1889. כסטודנט בתיכון סנט סאבא, הוא התיידד עם קונסטנטין טיטל פטרסקו ומיכאיל קרוצ'יאנו, ששניהם מאוחר יותר הפכו להיות ידועים כמאליטים סוציאליסטים. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, ניקולאו התמחה לעורך דין, וקיבל תואר מאוניברסיטה מקומית, דוקטורט בפריז, לפני הצטרפותו לחבר עורכי הדין בבוקרשט. הקשרים הראשונים שלו עם התנועה הסוציאליסטית הרומנית, שעדיין הייתה מבולבלת בתקופה זו, הגיעו דרך חברתו במעגל הלימוד של בוקרשט של הסטודנטים הסוציאליסטים בין 1908 ל-1909. זמן קצר לאחר שהוא החל לכתוב עבור "רומניה מונצ'יטורה", מקום העיתונות הסוציאליסטית העיקרית. אחת התרומות הבולטות הראשונות שלו הייתה התכתובות שלו מאיטליה, בה ביקר את העמדה הרפורמיסטית של המפלגה הסוציאליסטית המקומית. בשנת 1911, "רומניה מונצ'יטורה" פרסמה את המניפסט האנטי-מיליטריסטי של ניקולאו "לגויסים". לזכור את תרומתו של הצבא בלחימת המרד של האיכרים ב-1907
, החוברת קראה לגויסים החדשים לבחור בדרך אחרת ולסרב לתמוך במדיניות של הממשלה נגד הדרישות של הפועלים והאיכרים. כתוצאה מכך, במאי 1912 הוא הועמד למשפט בפני בית המשפט של מחוז אילפו, שם הוא אישר מחדש את הרעיונות המפורטים במניפסט. מגן על ידי חבר סוציאליסט מיכאיל Gh. בוג'ור, טומא דרגו וטיטל פטרסקו, ובתמיכתו של הסוציאליסט קונסטנטין מיל, ניקולאו שוחרר בסופו של דבר על ידי חבר המושבעים. ביוני 1912, יחד עם קונסטנטין דוברוג'יאנו גרה, אקטרינה ארבורה ואחרים, הוא ייצג את המועדון הסוציאליסטי בבוקרשט בקונגרס החמישי של המפלגה הסוציאליסט-דמוקרטית של רומניה (PSDR), ונבחר כחבר בוועדה של בית ההוצאה לאור של המפלגה. כדי להימלט מהטרדות מצד הרשויות, ניקולאו בחר לעזוב את רומניה לפריז, שם הוא המשיך בלימודיו למשפטים בסורבון, והצטרף לחטיבת הצרפתית של האינטרנציונל הפועלים.