לפני אמצע המאה ה-20, רוב מנהלי היערות האמינו כי יש לדכא שריפות בכל עת. עד שנת 1935, מדיניות ניהול האש של שירותי היערות של ארה"ב קבעה כי כל שריפות יערות צריכות להיות מדוכאות עד 10 בבוקר בבוקר לאחר שזוהו לראשונה. צוותי כיבוי אש הוקמו בכל קרקעות ציבוריות, ובדרך כלל מאוישים על ידי גברים צעירים במהלך עונות השריפות. עד שנת 1940, כבאים הידועים בשם קופצים עשן היו נופלים מצנח במטוסים כדי לכבות שריפות באזורים מרוחקים. עד תחילת מלחמת העולם השנייה, יותר מ- 8,000 מגדלי תצפית אש נבנו בארצות הברית. למרות שרבים נקרעו בשל השימוש הגובר במטוסים לצורך זיהוי אש, עדיין משתמשים בני אדם שלוש פעמים בכל שנה. מאמצי כיבוי יערות יערות יערות היו מוצלחים מאוד, עם שריפת עץ יערות על ידי 30,000 דונם של עצי יערות יערות יערות על ידי 30,000 דונם של עצי יערות
אש.