סיכום המאמר:  הצלם האיסלנדי סיגה אלה רצה להראות שאנשים עם תסמונת דאון הם יותר מאשר חריגות כרומוזומית. הם מגוונים והם ייחודיים, בדיוק כמו כל אחד אחר בעולם. הסדרה של אלה, "קודם כל אני", מורכבת מ-21 דיוקנאות של אנשים מגיל 9 חודשים עד 60 שנה. היא בחרה את המספר 21 לייצג כרומוזום 21, את המיקום של המוטציה הגנטית הנפוצה ביותר שגורמת למצב. היא מוצגת כיום במוזיאון הצילום של רייקיאוויק ותוצג במאי בפסטיבל הצילום האמנותי של ורשה. אלה צילמה את התמונות ב-2013 ו-2014 כחלק מפרוייקט סיום בבית הספר לצילום בריקייוויק. לאחרונה היא שיתפה את התמונות עם CNN iReport. ההשראה התחילה עם ראיון רדיו שאלה שמעה בו אנשים דנו בשאלות אתיות שהועלו על ידי בדיקות טרום לידה כדי לזהות פגמים מולדים. היא מקווה שהתמונות שלה מאירות אור על "היופי והגיוון של האנושות" וגורמות לנו לתהות אם עתיד ללא הגיוון הזה הוא רצוי. "אני לא נגד בדיקות טרום לידה / גנטיות עבור חריגות אבל אני חושב שאנחנו צריכים לעצור ולחשוב מה הבא.... זה הכרחי לפתוח את הדיון ולחנך אנשים יותר על תסמונת דאון. זו לא מחלה או פגם. הורים לילדים עם תסמונת דאון... לא היו מחליפים אותם בשום דבר בעולם". הכותרת של הסדרה, "קודם כל אני", מגיעה מאמר עיתונאי של Halldora Jonsdottir, אישה בת 30 שגם מופיעה בפרויקט של אלה. "יש לי תסמונת דאון, אבל קודם כל אני הולדורה", כותבת ג'ונסדוטיר. "אני עושה מיליון דברים שאנשים אחרים עושים. החיים שלי משמעותיים וטובים כי אני בוחר להיות חיובי ולראות את הדברים הטובים בחיים. אני הולך לעבודה, ללימודים, יש לי תחביבים". ג'ונסדוטיר ממשיך ואומר, "מי מושלם? מי יכול לומר, שאנחנו עם תסמונת דאון שווים פחות מכל אחד אחר? כולנו שונים, והאם זה יהיה כל כך נהדר אם כולנו היינו דומים?" אלה ביצעה את הדיוקנאות על רקע פרחי...
הדיוקנאות של סיגה אלה מראות אנשים עם תסמונת דאון מגיל 9 חודשים עד 60 שנה. היא מקווה שהתמונות שלה מאירות אור על "היופי והגיוון של האנושות"