השלים את המשפט הבא: סמכות האומאידים כמעט קרסה במבצר הסורי שלהם לאחר מותו של מואוויה השני. אל-דאהק בדמשק, שבטי קאיס בקנסרן (צפון סוריה) וג'זירה, הג'ודהם בפלסטין, האנסאר והדרום הערביים של חומס בחרו להכיר באיבן אל-זבייר. מרוואן בן אל-ח'קאם, מנהיג העמאיים שנגרש לסוריה ממדינה, היה מוכן להיכנע גם לאבן אל-זבייר, אך איבן זיאד שכנע אותו להעביר את מועמדותו לחליפות. האחרונים גורשו מעיראק וניסו לתמוך בשלטון האומיאדים. במהלך פסגה של שבטים סורים פרו-אומיאדים, כלומר הקודהא ובעלות הברית הקנדיות שלהם, שאורגנה על ידי איבן באדאל בבירת ג'ביה העתיקה של הגאסאניים, מרוואן נבחר כхалиף בתמורה לזכויות כלכליות לשבטים הנאמנים. במפגש הבא
קרב מרג' ראהיט באוגוסט 684, מרואן הוביל את בעלי בריתו השבטיים לניצחון מכריע נגד צבא קאיסיטי גדול בהרבה בראשות אל-דחאק, שנרצח. זמן קצר לאחר מכן, דרום הערבים של חומס וJudham הצטרפו Quda'a כדי ליצור קונפדרציה שבטית של ימאן. מרג' ראהיט הוביל לסכסוך ארוך-טווח בין הקואליציות של קאיס ויאמן. הקאיס התארגנו מחדש במבצר סירקסיום שבנהר הפרת תחת פיקודו של זופר בן אל-הרית אל-קילבי, ועברו לנקום את הפסדיהם. אף על פי שמרוואן השיג שליטה מלאה בסוריה בחודשים שלאחר הקרב, הסכסוך הבין-שבטי חתרן את יסוד הכוח האומאיאדי: הצבא הסורי.