כותב המשך לפרק זה - בלייר כתב מאוחר יותר שסרונג קיבל את ההגנה על דרום וייטנאם מפני הקומוניזם כ"משימה אישית" שלו, וההחלטה שלו לפרוש לפנסיה מוקדמת הייתה בשל מעורבותו הגוברת בארגונים אמריקאים, הערך שהם הניחו על עבודתו ועל הפרופיל שלו כדמות בינלאומית, כמו גם "מרחק רגשי" גובר מהצבא האוסטרלי ומנהיגותו הבכירה. מאוחר יותר הוא כתב שהוא "... מצא דרך להיות יותר שירות למדינה מחוץ לה מאשר בתוכה". סרונג נשאר בדרום וייטנאם כיועץ ביטחוני ומודיעיני לממשלת וייטנאם. הוא גם לימד במכללת ההגנה הלאומית של דרום וייטנאם ועבד עבור ארגון רנד, מכון הדסון וארגונים אחרים, הכנת ניתוחים אסטרטגיים. הוא היה גם יועץ לפנטגון ולצוותי תכנון המדיניות של כמה נשיאי ארה"ב, כולל ממשל ניקסון. ב-1971, סרונג הכריז שדרום וייטנאם ניצחה במלחמה. נשאר הרבה זמן לאחר נסיגת הכוחות האוסטרלים, הוא המשיך לשרת בדרום וייטנאם עד נפילת סייגון.
אני לא יודע. סרונג עזב את סייגון ביום שלפני תפיסתו, ועזב במסוק במעבורת האוויר האחרונה מהשגרירות האמריקנית ב-29 באפריל 1975. הוא קיבל מספר פרסים אמריקאיים ודרום וייטנאמיים, כולל לגיון המערכה של ארצות הברית, מדליית הכבוד (בווייטנאם), צלב הגאלאנטריה (עם כף יד) ופרש המסדר הלאומי של וייטנאם.