בינתיים, המעבדה גם עזרה לתכנן את הכור של הצוללת הגרעינית הראשונה בעולם, ה-USS. "נאוטילוס", שהסעה יותר מ-513,550 מיילים ימיים (951,090 קילומטרים). המודל הבא של כור גרעיני היה כור מים רותחים ניסוי, מקודם של רבים של תחנות גרעין מודרניות, ו כור גדל ניסוי II (EBR-II), אשר היה מתקרר נתרן, וכולל מתקן מיחזור דלק. מאוחר יותר, EBR-II הותאם כדי לבחון עיצובים אחרים של כורים, כולל כור ניוטרונים מהירים, ובשנת 1982, תפיסת הכור המהיר האינטגרלי - עיצוב מהפכני שעיבוד מחדש את הדלק שלו, הפחת את הפסולת האטומית שלו, ועמיד בפני בדיקות בטיחות של אותן כשלונות שגרמו לצ'רנוביל ושלוש מייל איילנד
אסונות. עם זאת, בשנת 1994, הקונגרס האמריקאי סיים את המימון לרוב התוכניות הגרעיניות של ארגון.