סיכום המאמר:  שרה בוהה במצלמה, עיניה גדולות ושחורות, וההבט שלה בלתי מעורער. העור הרך שלה מפוזר עם נקבות וזוויות הפה שלה הופכות, רק מעט, בפינות. למרות שהיא לא ממש מחייכת, היא יפה באור הדליל של חדר בית החולים. יש לה מחלה סופנית והיא קיבלה את העובדה שהיא עומדת למות בקרוב. היא אחת מ-20 אנשים שצולמו על ידי הצלם האמריקאי אנדרו ג'ורג', שבילה שנתיים בבתי חולים וצילם אנשים כמו שרה, המתכוננים לסוף חייהם. "לפחות ראיתי את הנשיא השחור", כתבה שרה בספרו החדש של מר ג'ורג', "לפני שאמות". מר ג'ורג', שגר בלוס אנג'לס, רצה לחקור נקודת מבט ומה אנשים מעריכים ברגעים האחרונים שלהם, ואמר שהוא מעריץ את "הכנות האכזרית" המוצגת בעדותיהם של הנבדקים שלו. הוא החליט להשאיר את המקצועות הקודמים שלהם, או את המחלה או המצב שהרג אותם, וקרא לדברים האלה "העובדות הכי פחות רלוונטיות". במקום זאת, בנוסף לתמונות המזדהות, הוא אסף סיפורים מחייהם, קטעי חוויות וחתיכות של איך הם ייעצו לאחרים. כאן, במקטע מהספר שלו, הוא חולק כמה מהתמונות והמשפטים המלווים... שרה, במיטת בית החולים שלה. היא אמרה: "הזמן כל כך יקר. אלוהים, זה יקר. החיים בהחלט לא אינסופיים. אתה אף פעם לא יודע מה הולך לבוא ואתה באמת צריך לקחת סיכונים. אני לא ממש יכול לחשוב על מה הוגן הוגן לא הגיוני. דברים אינם הוגנים או לא הוגנים, זו פשוט החיים. דברים קורים או שלא. אתה לוקח הזדמנויות או שאתה לא יוספינה, בתמונה בבית החולים, אמרה שהיא מעולם לא פחדה למות: אם אתה מת, אתה מת. זהו זה. זה לא חוזר ואני לא חושב שאנחנו מתגלמים מחדש. אני יודע שהתנ"ך אומר אחרת ואני לא רוצה להפריד לזה, אבל בשבילי, אני לא מאמין בזה. כשאנחנו מתים, אנחנו מתים ואנחנו הולכים לשום דבר. אבק לאבק... אני חושב שסוף העולם מגיע לך כשאתה מת רנה אמר החרטה הגדולה ביותר שלו היא לא...
הצלם האמריקאי אנדרו ג 'ורג'בילה שנתיים בבתי חולים לצלם אנשים חולים סופניים. הוא ביקש מהם לחלוק אנקדוטות מחייהם, את החרטות שלהם ואת עצות החיים שהם היו נותנים לאחרים. כאן, הוא חולק קטעים מהספר החדש שלו, ממש לפני שאני מת, שבו הוא מציג את סיפורו של כל אדם...