סיכום המאמר:  כאשר הצלם ריצ'רד רוס רוצה לדבר עם ילד במרכז מעצר קטינים, הוא דופק על דלת התא שלהם. הוא שואל אותם אם הוא יכול להיכנס. הקליפורני בן ה-67 רגיל להוריד את נעליו כשהוא נכנס לבתים, אז הוא עושה את אותו הדבר בתא. "לרוב הילדים, מעולם לא היה סוג כזה של כבוד", הוא אמר. "אבל אני נותן להם את זה, אני נותן להם את הכוח. אני יושב על הרצפה כדי שהם יסתכלו עלי מלמטה". רוס לא מתחיל בהטלת שאלות עליהם. הוא רוצה לנהל שיחה. "אני אומר, 'מה קורה בחיים שלך?' "התוצאה של רכות וסבלנות זו היא אוסף התמונות האחרון של רוס, "בנות בצדק". התמונות הן בלתי נשלטות. הם מעבירים את המכוערות של חייו של אדם צעיר מאחורי הסורגים. התמונות מלאות בדידות, כעס ושעמום ייחודיים של מרכז מעצר קטינים. אבל הבנות מספרות גם את הסיפורים שלהן לצד התמונות. תמונה אחת מראה ילדה בחליפה חמה, ידיה על ראשה, יושבת לבדה בחדר ענק ומעצבן. "הייתי כאן 17 פעמים", אמרה בחורה אחת. רבים מהסיפורים הם קודרים, משקפים מבוגרים שהציבו את הבנות בסכנה או, לכל הפחות, נכשלו שוב ושוב להגן עליהן. "אמא היא חשפנית. אבא היה אלכוהוליסט, מכור לסמים, נרצח בשנה שעברה", אמרה ילדה אחת, כשהיא מסבירה את העבר שלה. "הם לקחו אותי ואת אחי כי אבא שלי כבול אותנו בבית וניסה לשרוף אותו. גרתי עם סבתא שלי ודוד. "אנשים שאמורים לאהוב אותך אף פעם לא אוהבים אותך". התמונות מראות בנות מבזבזות את היום במיטות שלהן, בוהות בקיר. חלקם נאבקים עם מחלות נפש. הבנות מסתירות את פניהן או מסתובבות מהמצלמה. זה עובד כדי להגן על הזהויות שלהם, אבל זה גם מעורר בושה. נראה שרוס אומר שהבושה היא לא של הבנות, אלא שלנו כחברה על כך שאנחנו כלואים ילדים. התמונות שלו לא תמיד פשוטו כמשמעו. תמונה שצולמה לעבר שמיים כחולים ממוסגרת על ידי חוט קונצ'רטינה. תמונה ישירה, של קיר שירות מחזיק עשרות מספריים, הופכת את הבטן לאחר קריאת הכותרת...
הצלם ריצ'רד רוס מראה איך החיים של בנות במרכז מעצר קטינים. הוא רוצה "להעיר אנשים" על המערכת ולהביא "שינוי מיידי"