סיכום המאמר:  צ'רלסטון, דרום קרוליינה (סי-אן-אן) לפני כשלושים שנה, בית הכנסת בוושינגטון הבירה, שבו השתתפתי בשירותי יום כיפור, קיבל איום פצצה. כשפינינו את הבניין, דאגתי שאנשים לא לקחו את זה ברצינות. ביקרתי מאירופה, שם הטרור היה חלק מהחיים, ופחדתי. במהלך שנות ה-70 וה-80 באירופה, ואפילו מעבר לה, קיצונים מימין ושמאל קיצוניים, ארגון האימפריה האירית, פלסטינים קיצוניים, ומגוון קבוצות אחרות ביצעו אלפי פיגועי טרור, גדולים וקטנים, אתרים יהודיים, ישראלים -- ואמריקאים -- היו מטרות לכמה מההתקפות הידועות לשמצה ביותר: מהטבח באתלטים ישראלים באולימפיאדת מינכן 1972, לחטיפות של מטוסים וספינות שיוט, להתקפות על שדות תעופה, בתי כנסת, ופשוט על מקומות שבהם יהודים התאספו, כמו דלני ג'ו גולדנברג הכשר בפריז, שבו שישה נהרגו ו-22 נפצעו בהתקפה מזורמת באוגוסט 1982. ברומא, שם גרתי בחלקים של שנות ה-70 וה-80, נהגנו להימנע מרחובות מסוימים שבהם היו משרדי אל-אל ושל חברות התעופה האמריקאיות. הסיפור הגדול הראשון שעזרתי לכסות כעיתונאי צעיר היה התקפה מדממת בשדה התעופה של העיר פיומיצ'ינו בדצמבר 1973. עשרות שנים מאוחר יותר, בתם של חברים נהרגה במתקפה פלסטינית אחרת שם. בית הכנסת המרכזי ברומא נמצא תחת שמירה כבדה מאז שתוקפים פלסטינים זרקו רימוני יד וירססו אש מכונת ירי על מתפללים לאחר שירותים באוקטובר 1982, והרגו ילד קטן ופצעו עשרות. אני לא רוצה להמעיט בחומרת ובהר של פיגועי הטרור האחרונים נגד מטרות יהודיות באירופה, כמו בקופנהגן ובפריס. אני רק רוצה להוסיף קצת פרספקטיבה. הרבה דברים השתנו במהלך העשורים. ואקום הכוח שלאחר המלחמה הקרה והמהומות במזרח התיכון הולידו איסלאמיזם קיצוני ורשתות טרור ג'יהאדיסטיות גלובליות, שמסרם, המופץ דרך האינטרנט ומדיה החברתית, פוגע בחוטים של הנוער הלא מרוצה. בוודאי, יהודים הם היעד. אבל זה...
רות אלן גרובר אומרת שהקורבנות של התקפות הטרור האיסלאמיות של היום כוללים נוצרים ומוסלמים כמו גם יהודים. היא אומרת שהטרור בשנות ה-70 וה-80 לא הוכיח איום קיומי ליהודים או גרם ליציאה המונית, וכך גם לא צריך להיות עכשיו.