סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) פבלו פיקאסו שאל פעם: "האם עלינו לצייר את מה שיש על הפנים, מה שיש בתוך הפנים או מה שיש מאחוריה?" ספר התמונות של ג'סיקה טוד הארפר "הבמה הביתית" עושה את כל השלושה בו זמנית. "הבמה הביתית" מכילה דיוקנאות אינטימיים ופסיכולוגיים שהרפר יצרה על עצמה, על משפחתה וחבריה ועל ילדיהם. הספר מכיל גם תמונות של משפחות של אנשים אחרים, וכולל כתיבה של אלן דה בוטון ואליסון נורדסטרום. באמצעות המצלמה שלה כמו מברשת כדי ללטף את הבד שהוא הסביבה שלה, הרפר חוקרת את החוויות של הורות וילדות. כאמא לבנים תאומים ולבת, התמונות שלה מכילות מגוון רחב של רגשות גולמיים, החל מהנוחות והסכסוך ועד להירדמות והספוק. ספר התמונות הראשון של הרפר, "Interior Exposure", התמקד בשנים הראשונות של נישואיה ובחיים המשפחתיים הבוגרים שלה. היא אומרת שהספר האחרון שלה הוא כמו המשך טבעי, כי "הבמה הביתית" כוללת הרבה תמונות של ילדים. לכותרת - "הבמה הביתית" - יש יותר ממובן או התייחסות מסוימים. "אחת היא להעביר את השלב הזה בחיים כאשר אתה עוגן לבית עם ילדים קטנים", אמר הארפר. "זה גם מתייחס לכך שהבית הוא השלב הראשון בו ילדים לומדים איך לחיות בכל מצב. בתמונות שלי, רבות מהן יש איכות של במה. "יש התייחסות ל"טבלו וינג" של העבר, "הדימויים המורכבים האלה". אמה של הרפר הייתה מעריצה גדולה של אמנות, והיא הייתה לוקחת את הרפר הצעירה ואחותה למוזיאונים לאמנות מקומיים, שם הם העתיקו ציורים ביד, התקדמו מפשטיחים לפחם, ובסופו של דבר לפסטלים. "רציתי להיות בדיוק כמו מרי קאסאט וג'ון סינגר סרג'נט; אלה היו האמנים שהייתי מעתיקה הרבה כילדה", היא אמרה. "אני חושב שהדימויים האלה נתקעו מאוד בפסיכיקה העמוקה שלי". היא מדגישה שהתמונות שלה אינן תמונות יומיומיות שהורים רבים מפרסמים בפייסבוק - תמונות של ילדים בשלבים שונים בחייהם, בהשתתפות במסיבות יום הולדת או רכיבה על אופניים משולשים. ה... מה?
בספר התמונות שלה "הבימה הביתית", ג'סיקה טוד הארפר חוקרת הורות וילדות. היא משלבת רגעים טבעיים עם קומפוזיציות מתוכננות בקפידה.