סיכום המאמר:  המקרה של אישה מג'ורג'יה, שהוצאה להורג שלה נדחתה בפעם השנייה ביום שני, שוב מאיר את אור הזרקורים הלאומי על אחת מהשאלות הבסיסיות ביותר שאנו כעם ניצבים בפניה: מתי אנחנו מוציאים את אזרחינו למוות? אבל זה נושא שהארץ הזאת על כל המקום. "כפי שזה קשור לפשעים נגד אנשים... עונש המוות לא צריך להיות מורחב למקרים שבהם חייו של הקורבן לא נלקחו". זה היה השופט אנתוני קנדי, כותב עבור הרוב בקנדי נגד לואיזיאנה (2008). אולי תחילה תחשוב שמשרד המשפטים לא מקשיב. אחרי הכל, הממשל הפדרלי של ארה"ב מפרט עשרות עבירות שהן ראויות למוות, ולא כולן כרוכות בקטנת חייו של הקורבן. הם נופלים לשלוש קטגוריות עיקריות: 1) עבירות רצח; 2) ריגול ובגידה; ו 3) עבירות סמים לא רצחניות. בעוד שרובם כרוכים במוות של הקורבן, לא כולם. אבל מה קרה לכל ש"לא צריך להרחיב עונש מוות לפשעים שבהם חייו של הקורבן לא נלקחו" שפה מבית המשפט העליון? משרד המשפטים לא צריך להקשיב לבית המשפט העליון? הם עושים, והם עשו. מחלקת המשפטים קראה את הדפוס הקטן של בית המשפט העליון במשפט קנדי נגד לואיזיאנה: "דאגה שלנו כאן מוגבלת לפשעים נגד אנשים בודדים. אנחנו לא מתייחסים, לדוגמה, לפשעים שמגדירים ומענישים בגידה, ריגול, טרור, ופעילות של מלך סמים, שהם עבירות נגד המדינה. אך מאחר שהוא נוגע לפשעים נגד אנשים, עונש המוות לא צריך להיות מורחב למקרים שבהם חייו של הקורבן לא נלקחו". אהה. כמו ברוב הדברים, יש יוצאים מן הכלל -- אם כי מוחות הגיוניים עשויים להיות שונים על ההגיון מאחורי יוצאים מן הכלל האלה. ככל הנראה, כשאנחנו מדברים על פשעים נגד אנשים, עונש המוות לא צריך להיות מורחב לפשעים שאינם מסוג רצח. אם זה פשע נגד המדינה, ובכן, זה משחק על. אחרי הכל, בגידה היא אחת משלוש עבירות המוזכרות ב...
הממשל הפדרלי של ארה"ב רושם עשרות עבירות עונש מוות. דני צ'וואלוס: השקפת החברה על עונש המוות מתפתחת כל הזמן.