כותב המשך לקטע זה - עובד במכון רוקפלר למחקר רפואי בין 1915-1919, ישראל קליינר דיווח על תוצאות משכנעות על ההשפעה של תרכובות של הלבלב על רמות הסוכר בדם, באמצעות בדיקות ניסוי קפדניות אשר "תאוריה... תומך [ה] ההשערה של הפרשה הפנימית של מקור הסוכרת" ו "בפועל... הציע [ה] יישום טיפולי אפשרי". הוא הפסיק את העבודה הזאת לאחר שעזב את מכון רוקפלר בשנת 1919, מסיבות לא ידועות בבירור. המדען הרומני ניקולאי פאולסקו, דמות מובהקת נוספת בחיפוש אחר הגורם נגד סוכרת, החל בניסויים ב-1916 באמצעות פתרון בלבלב מלוח קל כמו של קליינר. לאחר שנקטעה על ידי קרב בוקרשט
ובמהלך המהומות שלאחר המלחמה, הוא פרסם את תוצאותיו הראשונות בצרפתית ב-1920 ו-1921. המוצאים שלו הובילו להפחתה ברורה של רמת הסוכר בדם ובשתן אצל הכלבים שנבדקו, אך לא הייתה להם השפעה מיידית בחולים האנושיים שלו (באמצעות הזרקה רקטלית) שלא יכלו להיות משוכפלים במינונים של מיתרי מלח בלבד. פאולסקו הוציא פטנט רומני על הפתרון שלו (שהוא קרא לו "פנקרין") ועל שיטת הייצור, אך במהלך השנה הבאה, לא עשה התקדמות נוספת בעבודתו בשל מחסור במימון.