סיכום המאמר:  ביליתי חלק טוב של שנות ה-20 שלי באהבה עם החבר שלי מאט ועם ניו יורק, שם גרנו במשך חמש שנים מדהימות, מטורפות. הוא קיבל שם עבודה נהדרת ואני הלכתי אחריו, השארתי מאחור את המשפחה, החברים ואת העבודה שלי. אנשים חשבו שאני משוגע שזרקתי הכל וברחתי, אבל מעולם לא היה לי ספק. ואפילו אם הכל היה משתבש, תמיד הייתי יכול לטוס חזרה לחיים בבריטניה. התגלגל למטה עבור וידאו. מאט וליז נראים עצבניים לפני טקס החתונה שלהם בבית העירייה של מנהטן, ליז ומאט מציבים מול גשר ברוקלין לפני החתונה שלהם בניו יורק. כשהייתי צריכה לקבל ויזה כדי להישאר, חשבנו להתחתן, אבל אז מצאתי את עבודת החלומות שלי וסידרתי את הניירת שלי כדי להמשיך לעבוד בארה"ב. הפכנו לצוות הדוק של שניים, ובזמן שחברים אחרים החליפו בחריצות בין משפחתו למשפחתה לחג המולד, עשינו את הדבר שלנו, אכלנו כריכים עם תרנגול הודו ממכולת בפינה, או הזמנו חברים בניו יורק למסיבות אנגליות/אוקראיניות/צרפתיות/איטלקיות אקלקטיות. כשקיבלנו עבודות חדשות בלונדון וחזרנו באמצע החורף, היה דצמבר רטוב ועצוב, לא כמו חג המולד הקסום והשלג שאנחנו רגילים אליו. היה קשה להסתגל לבית כשניו יורק הרגישה כמו הבית האמיתי שלנו. אבל התרגשנו כשהתארסנו בפברואר וחיכינו לשוב למנהטן לחופשה ביוני. אני לא יודע של מי היה הרעיון להתחתן בניו יורק, אבל בערך שבועיים לפני הנסיעה שלנו נראה ששנינו קיבלנו את הרעיון בבת אחת. זה נראה כל כך ברור כי העיר הייתה חלק כה גדול של חיינו יחד. חברו הטוב רובין הובס היה העד היחיד לחתונה של ליז ומאט. זמני סלפי: הכלה והחתן היו לבושים בגדים לבנים מקובלים וחייכו לסלפי בדרך לחתונה שלהם. בדקתי את זה וזה היה די פשוט - להגיש בקשה לרשיון, לחכות 24 שעות, לקחת עד אחד, להופיע באותו היום ולהמתין בתור בניו...
ליז טוד התחתנה עם ארוסה מאט ניל בבית העירייה של מנהטן. בני הזוג, שניהם בני 30, חיו בתפוח הגדול במשך חמש שנים. רק ההורים של ליז, עד וחבריהם בניו יורק ידעו. נדרים מחודשים ביום השנה הראשון שלהם לאהובים שפספסו.