סיכום המאמר:  לבושים בחליפות, ידיים באזיקים, או נעולים בתאים קטנים, אלה הם הצעירים שנשמרו על ידי מערכת המשפט של קטינים באמריקה. הדיוקנאות המרגשות, שצולמו בשלושה מתקני "בית ספר" ברחבי מדינת וושינגטון, מראים את האסירים עומדים במסדרונות הכלא ומנוחים בחדרים שלהם - כמו גם אחרים שמנסים פשוט להראות איך הם מרגישים. כל הנושאים ננעלו לאחר שהורשעו בבתי המשפט של המדינה, והם חלק מפרוייקט של הצלם סטיב דייוויס. אסירים: סדרת התמונות מראה אסירים שהוחזקו במערכת הכלא של מדינת וושינגטון, כמו שני הגברים למעלה. אסיר אחד מצולם למעלה בחדר שלו, שבו יש מיכל-שירותים משולב, שנראה כאילו יש לו דליפה. סביבות קודרות: הצלם סטיב דייוויס ביקר בשלוש בתי ספר ובתי כלא במדינה, וצילם אסירים וסביבתם. אזיקים: שני האסירים האלה מחוברים את פרקי כף היד והקרסוליים שלהם בתמונות חסרות פשרות למעלה. עם זאת, בעוד דייוויס, שתמונותיו צפויות להיות מפורסמות בספר הקרוב, התמקד בצד האנושי של האסירים בסדרה שלו, הוא השאיר בכוונה צד אחד: העבר שלהם. כל דיוקן נותר ללא תווית שמזהה את האסיר, בניסיון לשבור את הקשר בין אלה המתוארים לבין פשעיהם. הוא גם מראה את תנאי המחייה האומללים שלהם, ממועדון כושר מלוכלך עד חצר אימונים נטושה, ועד מיטות יחידות סטנדרטיות שלא נראות נוחות. חומר שיווקי לספר של דייוויס אומר שהכוונה היא ש"הצופה חייב להסיק מסקנות על העבר והעתיד האפשרי של כל אדם... מהמידע הרחב והמוגבל בו-זמנית בכל תמונה". דייוויס, שצילם את התמונות בין 1997 ל-2005, פגש את הנושאים דרך עבודתו כאמן תושב בשלושה ממרכזי המעצר של וושינגטון, אשר משמשים גם כביה"ס. דיוויס קיבל החלטה מכוונת לא להזכיר את הפשעים שהובילו את הצעירים להיות נעולים. אין נוחות בבית: התמונות מראות שינה עירומה, חברתית ו...
הצלם סטיב דייוויס בילה שנים בבתי הספר של בתי הכלא בוושינגטון בצילום של אסירים. הוא החליט לא לקשר תמונות של האסירים הצעירים לפשעים שלהם כך צופים יכולים "לשלב מסקנות משלהם"