הוא היה בנו של האנס כריסטוף פון גאגרן, שר המדינה בנאסאו; הוא למד בתי כושר בקרוזנאך, מאנהיים וווילבורג, ולימד משפטים משנת 1826 בהיידלברג, אוטרהכט וגטינגן. לאחר שהייה בפריז, הוא קיבל בשנת 1829 משרה בקבינט של ויליאם הראשון, מלך הולנד. בתחילת המהפכה הבלגית
(1830) הוא הצטרף לצבא ההולנדי כמתנדב ולקח חלק במלחמה נגד בלגיה. בשנת 1833 הוא פרש משרת הולנד, התחתן עם פרנזינה לאמברט, מהאיי, והחל ללמוד היסטוריה כדי להתאים את עצמו לתפקיד פרובדוצנט באוניברסיטת בון. הוא היה בבון בשנים 1837-40. בשנת 1837, למרות שעדיין היה פרוטסטנטי, הוא הצטרף לארכיבישוף של קולן, דרוסט-ווישרינג, וכך איבד את חסדו של ממשלת פרוסיה. בשנת 1840 הוא מונה ליורש השר עם התואר Legationsrat על ידי הדוכס של נאסו.