סיכום המאמר:  בספטמבר 2002, ראש ממשלת ישראל לשעבר, בנימין נתניהו, אמר לוועדה של הקונגרס האמריקאי "אין שום ספק" כי עיראק של סדאם חוסיין מפתחת נשק גרעיני ב"אתרי ייצור ניידים של מוות המוני". ברגע שיש לחוסיין נשק גרעיני, הזהיר נתניהו, "לרשת הטרור יהיו נשק גרעיני", שמציב "הביטחון של העולם כולו בסכנה". מהר קדימה לשבוע הזה, ונתניהו חזר, הפעם כראש ממשלה, כדי לעשות טענות כמעט זהות על איראן. אך לא רק קהילת המודיעין האמריקנית לא הסכימה עם הערכתו של נתניהו על כוונות הגרעין האיראניות, כך גם ישראל, על פי מסמכים דלפים. למעשה, יותר מ-200 קציני ביטחון בדימוס ביקרו בפומבי את נתניהו כאיום על ביטחונה של ישראל. למרבה הצער, ההצגה של נתניהו מחזקת קריקטורות שמוצגות באופן קבוע על ידי מומחים אמריקאים וערביים ממדינות המפרץ - קריקטורות של איראן ככוח הגאומני המתאווה במזרח התיכון, נחוש להפיל סדר אזורי יציב אחרת. זו פרספקטיבה מוטעית שבאמת פוגעת בארצות הברית. לדעתו של נתניהו, אמריקה צריכה רק לשפר את היחסים עם איראן שמפסיקה את "התוקפנות" האזורית שלה, את תמיכתה ב"טרור", ואת "איום השמדתה של... "ישראל". במילים אחרות, אמריקה לא צריכה לשפר את היחסים עם איראן, שהשפעה האזורית שלה עולה. במציאות, עלייתה של איראן היא לא רק נורמלית, היא למעשה חיונית לאזור יציב יותר. בעוד שהשיחות הגרעיניות עם טהרן נכנסות לשלב מכריע, התקרבות עם איראן עצמאית באמת - לא איראן עצמאית בשם שהמיקוד האסטרטגי שלה כפוף להעדפותיה של ארה"ב - היא חיונית כדי לעצור את הירידה בעמדה האסטרטגית של אמריקה. וושינגטון עבד זמן רב כדי לחזק סדר המזרח התיכון המיליטרי, פרו-אמריקאי. עם זאת, מאמצים אלה - שנקטו על ידי ממשלות דמוקרטיות ורפובליקניות והתחזקו לאחר ה-11 בספטמבר - נכשלו בבירור. כתוצאה מכך, המזרח התיכון היום הוא...
המזרח התיכון פחות יציב מאשר בכל נקודה בהיסטוריה המודרנית. ארה"ב צריכה קשרים קונסטרוקטיביים עם כל המדינות הגדולות באזור, כולל איראן, היא אומרת.