לאחר ששמע על מעשיה, המפקד העליון של הצבא הצ'יליאני, הגנרל מנואל באקודאנו, זימן את מוראלס לפגוש אותו ואשר לה רשמית ללבוש את המדים של קנטיניאה (כפי שעשתה זאת ללא אישור קודם לכן) ונתן לה את הדרגה והמשכורת של סמל ("סמל שני", "סמל שני"). מאוחר יותר היא עברה לדיוויזיה הרביעית, שבה שירת במהלך מסע הטקנה ואריקה. בקרב טאקנה
ב-26 במאי 1880, היא המשיכה לספק מים לאנשיו המנוטים בקו החזית לאחר שקיבלה פציעה קלה בעצמה. היא הייתה אחת החיילים הראשונים שנכנסו אל העיר טאקנה באותו ערב, וחיילים של גדוד הפרשים Carabineros de Yungay זכרו אותה רוכבת לעיר על סוס, מרימה את הרובה שלה כשהם עוברים וצועקים "Viva צ'ילה!". לאחר הקרב, היא נפגעה במשך זמן מה ממחלה שהיא לקחה מאסרי מלחמה שהיא טיפלה בהם, והיא כתבה מכתב לחברה שלה באנטופגסטה, בהנחה שהיא על ערש דווי. עם זאת, סופרים מאוחרים יותר אמרו שהיא הייתה נוכחת בקרב אריקה שבועיים לאחר מכן והורה על הרג המוני של פרואנים שנתפסו, חשבון שנכתב גם על אנדרטה פרואנית למתים. במהלך ינואר 1881 היא לחמה בקרב כורילוס ובקרב מירפלורס והייתה בין הצ'יליאנים שנכנסו ללימה לאחר כניסת העיר.