בהכנות לקמפיין הבא, דורטמונד הוציאה הרבה כסף על רכישת שחקנים, עם הוצאה של יותר מ-119 מיליון אירו על 11 שחקנים חדשים, למרות שרוב זה נעשה כדי לפצות על עזיבתם של שחקני הליבה מאץ הומלס, אילקאי גונדוגאן ומכיטריאן, שקיבלו סכומים בסך הכל של 104 מיליון אירו ביניהם. עם זאת, טוהל הצליח להחליף אותם בתפקידיהם של אוסמן דמבליי, מארק ברטרה וראפאל גריירו, כאשר האחרון ראה את השינוי הדרסטי ביותר בשינוי טקטי ועמדי, לעתים קרובות הופך למגן מרכזי חדש מאחור שמאל. גריירו, שנחתם לאחר התקופה המוצלחת שלו באירופה יורו 2016, הפגין יכולות דריבלינג גדולות; איכויות שנחשבו נדירות באמצע המגרש. שינוי עמדה זה אפשר את הפוטנציאל של גוארירו להיות מקסימלי תחת טוהל, כפי שהוא כיכב בשלישייה באמצע השדה לצד קסטרו ווויגל, במערכת שהייתה גם בטוחה מבחינה הגנתית, וגם סיפקה איום תקיפי גדול יותר מאשר בעבר. השפעיות של ברטרה, ששיחק כמגן ימני ומגן מרכזי, בשילוב עם האיום התקיף המהיר של שחקני הרחבה דמבליי ופוליסיץ', אפשרה לדורטמונד לעבור הרבה יותר מהר בין מערכות. הדגש על הקצב הראה את פייר אמריק אובאמיאנג שערך 56 שערים ב-63 הופעות בליגה תחת טוצ'ל. זה איפשר לדורטמונד לחזור לגמר.
של DFB-Pokal, שם טוהל זכה בכבודו הגדול הראשון אי פעם כמאמן, כמו גם הגביע הראשון של המועדון בחמש שנים, כאשר הם ניצחו את אינטראכט פרנקפורט 2<unk>1, עם שערים משני דמבליי ואובמיאנג.