כותב המשך לפרק זה - בסביבות שנות ה -1850 איכות מי שתייה הפכה להיות עניין של דאגה ציבורית, וג'ון סנוו בחן את מצב המים בשנת 1849. הפרלמנט העביר את חוק המים של מטרופוליס 1852 כדי "לנקוט הוראות להבטיח את אספקת המים הטהורים והבריאים למטרופוליס". על פי החוק, הפך בלתי חוקי עבור כל חברת מים לחלץ מים לשימוש ביתי מזרמי הגאות של הנהר לאחר 31 באוגוסט 1855, ומ-31 בדצמבר 1855 כל המים האלה נדרשו להיות "מסננים באופן יעיל". המנהלים כבר החליטו בשנת 1847 להעביר את הזרימה לאגמים שלהם אל Seething Wells. המתקנים הושלמו ב-1852, והלאמבת' הצטרף לשם תוך ניצול צינורותיה לעיר על ידי חברת הפעלת המים בצ'לסי. המתקנים שיחקו תפקיד בחקירות הסטטיסטיות של ג'ון סנואו במהלך התפרצות כולרה
, המתקן היה רחוק יותר במעלה הנהר מאשר מפעלי מים רבים אחרים ולכן היה מים נקיים יותר, מה שהוביל פחות מקרי מוות כולרה.