ב-25 בספטמבר 1954, ראש הממשלה אז, או נו, בנאומו הרדיו לאומה דיבר על נאמנותם הפוליטית של מוסלמים רוהינג'יה לבורמה הבודהיסטית. השימוש במונח "רוהינג'יה" חשוב במובן של היום מיאנמר מכחישה לגמרי את הקבוצה הזו וקוראת להם "בנגלים". באותה תקופה הוקם אזור מנהלי נפרד בשם מיי יו, הכולל את מרבית מדינת רקהיין הצפונית הנוכחית, שבה רובם היה הרוהינגים. אחת המטרות של אזור הרוב המוסלמי הזה הייתה "לנסות לשלום עם פקיסטן". בריגדיר אונג ג'י, אחד מחבריו של הגנרל נוין, בשנת 1961 הסביר את הרוהינג'יה כ; <unk> במערב, מחוז מיי יו גובל עם פקיסטן. כמו בכל קהילות הגבול, יש מוסלמים משני צידי הגבול. אלה בצד הפקיסטני ידועים כפקיסטנים, בעוד המוסלמים בצד הבורמני של הגבול נקראים "רוהינג'יה". אבל מאז המשטר הצבאי של בורמה
השתלטו על המדינה ב-1962, הרוהינג'יה הוסרו באופן שיטתי מהזכויות הפוליטיות שלהם. ב-1962 הרודן הצבאי גנרל ני וין, השתלט על הממשלה והחל ליישם אג'נדה לאומנית, שהורשתה הייתה אפליה גזעית. בשנת 1978 ממשלת צבא השיקה מבצע נגמין להפריד בין אזרחים לאזרחים. זו הייתה ההתקפה האלימה הראשונה בקנה מידה גדול נגד הרוהינג'ה. כרטיסי רישום לאומיים (NRC) נלקחו על ידי שחקני המדינה לעולם לא יוחלפו. האלימות שהתרחשה אילצה 200,000 רוהינג'ים לברוח לבנגלדש. בנגלדש סירבה לאפשר לרוהינג'יה להיכנס לשטח שלה וחסמה את חלוקת המזון, מה שהוביל למותם של 12,000 מהם. לאחר משא ומתן דו-צדדי, הרוהינג'ים הוחזרו הביתה.