כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, הסאונה התפתחה לשימוש בתנור עץ מתכת, או "קיואס", עם ארובה. טמפרטורת האוויר ממוצעת בסביבות אבל לפעמים עברה בסאונה פינית מסורתית. כשהפינים היגרו לאזורים אחרים של כדור הארץ הם הביאו עיצוב הסאונה שלהם ומסורות איתם. זה הוביל להתפתחות נוספת של הסאונה, כולל תנור הסאונה החשמלי, שהוצג בשנת 1938 על ידי Metos Ltd ב Vaasa. אף על פי שתרבות הסאונה בימינו קשורה פחות או יותר לתרבות הפינית, התפתחות הסאונה התרחשה בערך באותו זמן הן בפינלנד והן במדינות הבלטיות, שהשתתפו באותו משמעות וחשובה של הסאונה בחיי היומיום, ששיתפו אותה עד היום. הסאונה הפכה פופולרית במיוחד בסקנדינביה ובאזורי דוברי הגרמנית באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. חיילים גרמנים חוו סאונות פינלנדיות במהלך הקרב שלהם נגד ברית המועצות בחזית הסובייטית-פינלנדית של מלחמת העולם השנייה
, שם הם נלחמו באותו צד. סאונות היו כל כך חשובים לחיילים הפינים שהם בנו סאונות לא רק באוהלים ניידים אלא אפילו בבונקרים. לאחר המלחמה, החיילים הגרמנים הביאו את ההרגל בחזרה לגרמניה ולאוסטריה, שם הוא הפך פופולרי במחצית השנייה של המאה ה-20. תרבות הסאונה הגרמנית הפכה פופולרית גם במדינות שכנות כמו שוויץ, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג.