סיכום המאמר:  איך הרפובליקנים מנסים לנשום חיים חדשים לתוך שערורייה ישנה? ראינו את זה שוב ושוב. הנה איך זה עובד: צעד ראשון: הרפובליקנים, שאין להם שום דבר בארסנל שלהם שיוכלו להשתמש בו נגד הילרי קלינטון, מדליפים באופן סלקטיבי לעיתונאים מידע "שערורייתי" - לרוב אחד שדווח בעבר. שלב שני: המדיה החדשה נושכת. שלב שלישי: התקשורת מתנשפת יתר על המידה ומחנקת את גלי האוויר עם חזרה על אותו סיפור. צעד רביעי: בדיקה נוספת, הסיפור מתפרק. זה בדיוק איך ההייפ האחרון בתקשורת, הפעם על השימוש של הילארי קלינטון בדואר האלקטרוני במשרד החוץ, התפתח. וזה מציג פרק נוסף בהונאה בנגאזי. הסיפור ב"ניו יורק טיימס" על השימוש של הילרי קלינטון בחשבון דוא"ל פרטי במשרד החוץ הוא דוגמה מושלמת לעיתונאות של "תפסתי אותך", שבה עיתונאים יתפסו כל פיתיון שהרפובליקנים נותנים להם בלי בדיקה ראויה. לניו יורק טיימס יש היסטוריה של זה. (ווייטווטר, מישהו?) הסיפור בטיימס מציע שר החוץ קלינטון הפר את הכללים הפדרליים ביחס לאימייל שלה. אבל המקור העיקרי של הטיימס לטענות האלה אומר שקלינטון לא הפר שום חוק. כן, קלינטון השתמשה בחשבון דוא"ל פרטי כדי לתקשר כשהייתה מזכירת המדינה. אבל כך גם מזכרי המדינה לפניה. לדברי דוברת מחלקת המדינה מארי הארף, ג'ון קרי הוא מזכיר המדינה הראשון אי פעם לסמוך בעיקר על דוא"ל רשמי של מחלקת המדינה. קלינטון מבקשת ממשרד החוץ לשחרר את המיילים: באוקטובר 2014, 18 חודשים לאחר שקלנטון עזבה, מחלקת המדינה הייתה עסוקה בתהליך של עדכון מדיניות שימור המסמכים שלה. משרד החוץ ביקש מכל מזכיר המדינה, החל ממדליין אולברייט, לספק תיעוד, כולל אימיילים, מהזמן שלהם במשרד. קלינטון הגיבה לבקשת דואר האלקטרוני של מחלקת המדינה, וסיפקה למשרד יותר מ-55,000 עמודים של דואר אלקטרוני. היא עשתה זאת לפני חודשים. קלינטון הייתה שקופה לחלוטין וביקשה ממשרד החוץ שדואר האלקטרוני הזה...
הסיפור הוא דוגמה נוספת של מאמצי GOP ליצור מחלוקת מזויפת. הוא אומר שהשימוש של הילארי קלינטון בדואר אלקטרוני לא הפר את החוק.