התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  מעבר: טאבמן ואחיה, בן והנרי, נמלטו מעבדות ב-17 בספטמבר 1849. טאבמן נשכרה על ידי ד"ר אנתוני תומפסון, שהיה בעל מטעני אדמה גדולים באזור בשם פופלר נק במחוז קרוליין השכן; סביר להניח שאחיה עבדו גם עבור תומפסון. מכיוון שהעבדים הועסקו למשפחה אחרת, אליזה ברודס כנראה לא זיהתה את היעדרותם כניסיון בריחה במשך זמן מה. שבועיים לאחר מכן, היא פרסמה הודעה על בריחה ב"קיימברידג' דמוקרט", בה הציעה פרס של עד 100 דולר עבור כל עבד שחזר. ברגע שהם עזבו, לאחים של טאבמן היו מחשבות אחרות. ייתכן שבן בדיוק הפך לאבא. שני הגברים חזרו, והכריחו את טובמן לחזור איתם. זמן קצר לאחר מכן, טובמן ברחה שוב, הפעם בלי אחיה. מראש, היא ניסתה לשלוח מילה לאמה על תוכניותיה. היא שרה שיר מקודד למרי, עבדה נאמנה, שזה היה פרידה. "אני אפגוש אותך בבוקר", היא אמרה, "אני בדרך לארץ המובטחת". בעוד שהדרך המדויקת שלה אינה ידועה, טאבמן השתמשה ברשת הידועה כ"רכבת התחתית". מערכת לא פורמלית אך מאורגנת היטב זו הייתה מורכבת מאנשים שחורים חופשיים ועבדים, לוחמי ביטול העבדות לבנים ופעילים אחרים. הבולטים ביותר מבין אלה שבמרילנד באותה תקופה היו חברי האגודה הדתית של חברים, שנקראו לעתים קרובות קוואקרים. אזור פרסטון ליד פופלר נק במחוז קרוליין הכיל קהילת קווקר משמעותית, וכנראה היה תחנה חשובה הראשונה במהלך בריחתו של טאבמן. משם, היא כנראה לקחה מסלול נפוץ לעבדים נמלטים - צפון מזרח לאורך נהר צ'ופטנק, דרך דלאוור ואז צפונה לפנסילבניה. מסע של כמעט 90 מייל (145 קילומטרים), הנסיעה שלה ברגל הייתה לוקחת בין חמישה ימים לשלושה שבועות. טובמן נאלץ לנסוע בלילה, מונחה על ידי כוכב הצפון, ומנסה להימנע ממלכדי עבדים להוטים לאסוף תגמולים עבור עבדים נמלטים. ה"מובילים" ברכבת התת-קרקעית השתמשו בהונאה להגנה. בהפסקת מוקדם, הגברת של...  שאלה: מה היה שונה בברחתו האחרונה של טאבמן?
בלי האחים שלה.