סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) זו חייבת להיות אחת השערוריות הכי פחות משכנעות. במהלך ארבע השנים בהילרי קלינטון הייתה מזכירת המדינה היא השתמשה (תקבלו את זה) בחשבון דואר אלקטרוני אישי! אולי היא חשבה שזו דרך להבטיח שברק אובמה לא יקרא את המיילים שלה. בכל מקרה, הניסיונות הרפובליקנים להפוך את זה לרוזוול של הילארי לא הגיעו למטרה. בסולם של אחד לווטרגייט, הייתי נותן לזה שלושה. זה נכון שבאמצעות שימוש בחשבון מסחרי, קלינטון פתחה את עצמה לפריצה. נכון גם כי הכללים של מנהל הארכיונים והרשומות הלאומיות קובעים כי דוא"ל אישי צריך לשמש רק ב"מצבי חירום" - וכהיסטוריון אני מכיר בצורך בשקיפות ולשמור תיעוד של כל דבר שנכתב ונשלח להערכה של הדורות הבאים. ואנו נזכור, דרך אגב, כי פקידים בממשל של ג'ורג' וו. בוש עשו משהו כזה - שימוש בחשבונות דוא"ל לא רשמיים עבור עסקים רשמיים - אבל בכל פעם קלינטון pinged דואר אלקטרוני לחשבון ממשלתי רשמי, אז השיחה עדיין היה ארכיון, והמשרד שלה מתעקש כי דואר אלקטרוני מהחשבון האישי שלה הועבר בכל מקרה. ההצעה שהיא חשבה שיש לה "משהו להסתיר" תהיה הגיונית רק אם היא השתמשה בחשבון האישי שלה בהזדמנויות מסוימות אך לא באחרות. היא הייתה צריכה להיות מבורכת במתנה של ראייה רוחנית כדי לדעת ב-2009 שיום אחד יהיה מחלוקת סביב התמודדותה עם המצור על מתחם דיפלומטי אמריקאי בלוב -- ושהייתכן שהכי טוב להשתמש בדוא"ל אישי כדי לכסות את עקבותיה בעתיד. קלינטון יכול להיות הרבה דברים, אבל הרפובליקנים עדיין לא זרק את האשמת המכשפה. ג'ב בוש כועס על הודעת הדוא"ל של קלינטון וטוויט שחשוף הדעת חשוב. הוא רוצה שנדע שיש לו אתר אינטרנט שמעד את כל חילופי הדואר האלקטרוני שהיה לו כמושל פלורידה. למה לעזאזל הוא בחר...
השימוש של הילארי קלינטון בדוא"ל אישי הוא לא שערורייה. הוא אומר שהקשר החמור הוא הנושא המעורפל של בנגאזי; פחות חמור הוא ההקשר הפוליטי. ג'ב בוש משתמש בחשיפה כדי להרוויח נקודות, סטנלי אומר.