כתוב המשך לפרק זה - העונש לקח בחשבון את הזמן שבילה במעצר טרום משפט, הוא היה אמור להשתחרר ב-1940, אבל במקום זאת הוא הועבר ל"מעצר מגן", ובילה את השנתיים הבאות כאסיר במחנה הריכוז של זאקסנהאוזן. בסאקסנהאוזן כבר היה גרעין של פעילים קומוניסטים בין האסירים שהיו מסוגלים (באופן חשאי) לקדם בברכה נשמה פוליטית אחרת. בכל רחבי גרמניה, כשמותי המלחמה גבו את מחיר כוח האדם, ניהול החיים היומיומיים במחנות הריכוז הועמד יותר ויותר על ידי שומרי המחנה לאסירים מהימנים; ההחלטות של "חברים" פירשו כי סלבמן הוצב לעבוד בחנות תיקון כלי רכב של מבנה הלבנים במחנה, שם, כפי שהוא נזכר מאוחר יותר, העבודה "לא הייתה קשה או מסוכנת במיוחד". בנובמבר 1942, עם זאת, הוא הועבר למחנה הריכוז של פלוסןבורג, אשר סיפק עבודה למחצבות מקומיות, שהוקמו בהרים הסמוכים לגבול עם מה שהיה אז ידוע בשם סודטנלנד. על פי זיכרונותיו של סלבמן עצמו, העברה לפלוסןבורג כללה שמונה עשר אסירים שהושבו בבידוד בחודש הקודם כתגובה לפעילותם הפוליטית. המהלך בוצע על פי הוראותיו של הרייקספיהרר היינריך הימלר עצמו: הוא ייצג עונש "על בניית תאים [קומוניסטים] במחנה [בסאקסנהאוזן], ארגון עבודה מהפכנית, וזכייה לאסירים פוליטיים". במהלך מה שהתברר להיות השבועות האחרונים של המלחמה
המחנה בפלוסןבורג נסגר וסלבמן הועבר שוב, הפעם לדכאו בפרברים מצפון למינכן. בסוף אפריל 1945, כשהרשויות מיהרו לנקות את מחנות הריכוז מהאסירים שלהם לפני הגעת צבאות הפלישה, הוא נשלח לאחד מהצעדות המוות הידועות לשמצה. הוא הצליח להימלט ולחזור ללייפציג.