סיכום המאמר:  "חוק הג'ונגל, שמעולם לא מצווה שום דבר ללא סיבה, אוסר על כל חיה לאכול אדם". אני עדיין זוכר את הפעם הראשונה שקראתי את הקטע מ"ספר הג'ונגל", הלב רץ מתחת לפיג'מה שלי מכוסה ב"איש שש מיליון דולר". "הסיבה האמיתית לכך היא שהריגת אדם פירושה, במוקדם או במאוחר, הגעת גברים לבנים על פילים, עם רובים, ומאות גברים חומים עם גונג, רקטות ומדלקות. אז כולם בג'ונגל סובלים", כתב רודיארד קיפלינג. כנראה הבנתי שתקיפות נמרים היו נדירות במילווקי, אבל למוח בן ה-11 שלי, קיפלינג העביר חוכמה שעלולה לשמור עלי בחיים במסע הבא אל תוך העשב מאחורי פיגלי וויגלי. "הסיבה שהחיות נותנות זה לזה היא שהאדם הוא החלש ביותר וחסר הגנה מכל היצורים החיים, וזה לא ספורטיבי לגעת בו". כשאני קורא את הקטע הזה 35 שנה מאוחר יותר, בזמן שאני מתגלגל ביער שהשפיע על הקלאסיקה, האירוניה בשורה הזאת סוף סוף מתגלה. כששמענו את צעקת הצבי המפוחד והמדריך שלי כיבה את המנוע, הלב הבוגר שלי פועם שוב. זה סימן שאולי יש חתולים גדולים בקרבת מקום. "אני תוהה מי יהיה האדם האחרון לראות נמר בטבע? והאם הם בחיים היום?" אלו הן השאלות שהניעו את התחנה הזו ב"רשימת הפלאים", והובילו אותנו לשאלה הרבה יותר גדולה על החיים במאה ה-21: האם הפלנטה עדיין גדולה מספיק לאדם ולאוכל-אדם? הודו היא בערך שליש גודלה של ארצות הברית היבשתית, עם פי ארבעה יותר אנשים. סוג זה של לחץ אנושי שינה את "חוק הג'ונגל" של קיפלינג בדרכים דרמטיות. על פי קבוצת שימור בעלי החיים "נולד חופשי", יש יותר נמרים בכלובים בטקסס מאשר ביערות הודו. אז התחלתי להבין איך ומדוע. לאחר שסיפרתי על הטרף של חיות אפריקאיות כדי להאכיל את השוק העצום של תרופות אסיאתיות, הנחתי שהביקוש לשטיחים מעור נמר בדובאי או ליין מעצמות נמר בבייג'ינג יהיה האיום הגדול ביותר לחתול הזה, שנמצא בסכנת הכחדה....
יש יותר נמרים בכלובים בטקסס מאשר בטבע בהודו, אומרת קבוצת שימור. קונפליקט טיגריס-אדם הוא בעיה גדולה המשפיעה על החתולים הגדולים.