סיכום המאמר:  ניו יורק (סי-אן-אן) קיילה מולר, פיטר קאסיג, אלן הנינג, דיוויד היינס -- רק כמה מעובדי הסיוע שנחטפו ונרצחו על ידי דאעש בשנה האחרונה. מספרם המדויק של עובדי הסיוע שבכלא אינו ידוע; רמת סודיות נוטה להקיף פרטים על אלה שבכלא. מה שאנחנו כן יודעים הוא ISIS מחזיק לפחות עובדת סיוע נשית אחת, ואולי יותר. הפדרציה הבינלאומית של הצלב האדום אישרה כי שלושה עובדי סיוע שנעלמו באוקטובר 2013 עדיין נעדרים, אך לא התייחסו לזהויותיהם או למי חטפו אותם. חטיפות ורציחות של עובדי סיוע הן, למרבה הצער, שום דבר חדש, אבל המספרים הם. על פי Aidworkersecurity.org, לפחות 155 עובדי סיוע נהרגו בשנת 2013, עלייה של 121% לעומת 70 מקרי רצח שנרשמו בשנה הקודמת. לא כולם היו קורבנות של דאע"ש, תופעה חדשה יחסית שקיבלה את חייה מהכאוס בסוריה. למעשה, על פי אותו דו"ח, הטליבאן הם אלה שהחטפו באופן היסטורי את המספר הגדול ביותר, בעיקר באפגניסטן. הנה ההבדל: דאעש משנה את המשחק. לטליבאן אולי יש סיבות רבות לחטיפות (להפעיל את שריריהם, לנהל משא ומתן על שחרור האסירים), אבל יש להם גם תיעוד של שחרור בני ערובה תכופות. הצורך בסיוע באזור מסוים ורמת הקבלה של הקהילה חשובה, או חשובה. עבור דאעש, נראה שזה פחות חשוב. עובדי סיוע שנחטפו הם בדרך כלל מקור הכנסה משמעותי (דאעש דרש לפחות 6 מיליון דולר עבור קיילה מולר, ולפי הדיווחים 200 מיליון דולר עבור שני בני ערובה יפנים) או, כשזה לא קורה, הרציחות שלהם מספקות תצוגה מפחידה של אכזריות עבור העולם להעיד. עד כה, מספר בני הערובה מכל הרקעים שוחררו על ידי דאעש הוא נמוך מאוד, למעט אלה שדמי הכופר שלהם שילמו. שחרורם של 19 נוצרים אסורים חטופים זעזע רבים, כי שחרור הוא לא חלק נפוץ בספר המשחקים של דאעש. טקטיקות אלה יכולות לשמש דוגמאות לקבוצות קיצוניות אחרות ברחבי העולם, אשר עשויים לחפש לחקות דגם של חטיפה ISIS ו...
עובדי סיוע רבים נשארים בסוריה למרות הסכנות. בהיעדר ממשלה, יותר מ-8 מיליון פליטים מסתמכים על סוכנויות סיוע עבור מזון, מחסה וטיפול רפואי. לסוכנויות סיוע רבות אין אמצעי הגנה חמושים נגד התקפה.