הוא מונה לשופט בבית המשפט העליון בשנת 2004. הוא היה יו"ר ועדת הרפרנדום לריפורנדום השני על אמנת ליסבון
בשנת 2009. כשופט בבית המשפט העליון הוא פסק, בתיק בית האבות של ליס קרוס נגד RTÉ, כי האינטרס הציבורי מצדיק את שידור החומר שאחרת היה מוגן על ידי הזכות לפרטיות. הוא הכהן לעתים קרובות בבית המשפט המסחרי במהלך תקופתו בבית המשפט העליון. הוא היה מעורב בהקמת שתי רשימות של בית המשפט העליון בקורק, קנצלריה ורשימת ללא חבר מושבעים.