התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  ב-20 בספטמבר 1939, לפני שבנו את ה-YP-38 ונבדקו טיסה, ה-USAAF הזמין 66 P-38 Lightnings, 30 מהם נמסרו לארה"ב באמצע 1941, אך לא כל המטוסים הללו היו חמושים. המטוסים לא חמושים קיבלו לאחר מכן ארבעה מקלעים של 12.7 מ"מ (במקום שניים של 12.7 מ"מ ושני 7.62 מ"מ של קודמיהם) ותותח של 37 מ"מ. היו להם גם זכוכית משוריינת, שריון בתא הטייס ושלטים פלורסנטים בתא הטייס. אחד הושלם עם תא לחץ על בסיס ניסיוני ונקרא XP-38A. בשל דיווחים שקיבל חיל האוויר האמריקאי מאירופה, ה-36 הנותרים במחלקה שודרו עם שיפורים קטנים כגון מיכלות דלק סותמות עצמן והגנה משופרת על שריון כדי להפוך אותם למתאימים לקרב. חיל האוויר האמריקני ציין כי 36 המטוסים הללו יועברו ל-P-38D. כתוצאה מכך, מעולם לא היו P-38Bs או P-38Cs. במארס 1940, הצרפתים והבריטים, באמצעות ועדת הרכישות האנגלו-צרפתית, הזמינו סך של 667 P-38s עבור 100 מיליון דולר, המיועד לדגם 322F עבור הצרפתים ודגם 322B עבור הבריטים. המטוס יהיה גרסה של ה-P-38E. בעלות הברית החו"ל ביקשו שיתוף מוחלט של מנועי אליסון עם המספרים הגדולים של קרטיס P-40 טומאהוק ששתי המדינות הזמינו, ולכן הזמינו את המודל 322 עם מנועי יד ימין תאומים במקום מנועי סיבוב-נגד וללא טורבו-סופרצ'רזרים. הביצועים היו אמורים להיות 400 מייל לשעה (640 קמ"ש) בגובה 16,900 רגל (5,200 מטר). לאחר נפילת צרפת ביוני 1940, הבריטים השתלטו על ההזמנה כולה ונתנו למטוס את שם השירות "הברק". ביוני 1941, משרד המלחמה החליט לשקול מחדש את מפרטי המטוסים הקודמים שלו, בהתבסס על הניסיון שנאסף בקרב על בריטניה ובמלחמת העולם השנייה. האכזבה הבריטית עם ההזמנה של לוקהיד עלתה לראווה ביולי, וב-5 באוגוסט 1941 הם שינו את החוזה כך ש-143 מטוסים...  שאלה: מה היה שמו?
XP-38A