כתוב המשך לפרק זה - האינטלקטואל האיראני מוחמד נחשאב זכה לשבח על הסינתזה הראשונה בין השיעיות לסוציאליזם האירופי. התנועה של נחשאב התבססה על העקרון שהאסלאם והסוציאליזם אינם מתאימים זה לזה, שכן שניהם ביקשו להשיג שוויון חברתי וצדק. התיאוריות שלו הובאו לידי ביטוי בתזה שלו על חוקי האתיקה. ב-1943 ייסד נחשאב את תנועת הסוציאליסטים המעריצים את אלוהים, אחד משש ארגוני החבר המקוריים של החזית הלאומית. הארגון הוקם באמצעות מיזוג של שתי קבוצות, מעגל תלמידי התיכון של נאחשאב בדאר אל-פנוון ומעגל של ג'לאלאדין אשטיאני של כ-25 סטודנטים בפקולטה להנדסה באוניברסיטת טהרן. הארגון היה ידוע בתחילה בשם "ליגת המוסלמים הפטריוטיים". הוא שילב רגשות דתיים, לאומיות ומחשבות סוציאליסטיות. לאחר ההפיכה של 1953
נגד ממשלתו של מוחמד מוסאדג' בראשות החזית הלאומית, הסוציאליזם האסלאמי באיראן קיבל תפנית רדיקלית יותר, עם המוג'אהדין של העם של איראן שנוסד בשנת 1965 המזג את הדימויים והשפה האסלאמיים עם רעיונות מרקסיסטים תחת השפעתו של עלי שריאטי והשתתפות במאבק מזוין נגד ממשלת השאה של איראן, שהגיע לשיאו בהשתתפותה במהפכה האיראנית שהפיל את השאה בשנת 1979. עם זאת, התנועה התנגדה לרפובליקה האסלאמית שהוקמה לאחר המהפכה, ולקחה את הנשק נגד הממשלה החדשה.