גנרל ג'יאנג דינגוון מאזור המלחמה הראשון נתן את הדיווח הזה על התנהגותם של האזרחים בהנאן: "במהלך הקמפיין, התופעה הבלתי צפויה הייתה שאנשי ההרים במערב ההנאן תקפו את חיילינו, לקחו רובים, כדורים וחומרי נפץ, ואפילו מרגמות עוצמתיות וציוד רדיו... הם הקיפו את החיילים שלנו והרגו את הקצינים שלנו. שמענו את זה לעתים קרובות. ראשי הכפרים והבאוג'יה (קבוצות האחריות ההדדית של הכפרים) פשוט ברחו. במקביל, הם לקחו את האסכולות שלנו, השאירו את הבתים שלהם ואת השדות ריקים, מה שאומר שהקצינים והחיילים שלנו לא היו אוכל במשך ימים רבים". זו הייתה נקמה על שיטפון הנהר הצהוב ב-1938.
והרעב הסיני של 1942-1943. דיווחו של הגנרל ג'יאנג גם אמר: "למעשה זה באמת כואב לי לומר: בסופו של דבר הנזק שסבלנו מההתקפות של האנשים היה חמור יותר מההפסדים מהקרבות עם האויב". האיכרים של הענאן אספו את הנשק שהחיילים של הקומינטאנג נטשו כדי להגן על עצמם מפני היפנים. יתר על כן, כאשר צבא הקומינטאנג הורה למקומיים בהנאן להרוס את הכבישים המקומיים כדי למנוע את ההתקדמות היפנית, הם סירבו. למעשה, לפעמים הם אפילו חזרו בלילה ושיפצו כבישים שהצבא קרע ביום.