במהלך המאה, ריקודי מסכות הפכו פופולריים באמריקה הקולוניאלית. חשיבותו לא נותרה ללא תיגר; תנועה משמעותית נגד מסיכות גדלה לצד הכדורים עצמם. הסופרים האנטי-מסקרדים (בין השאר אנשים מפורסמים כמו סמואל ריצ'רדסון) סברו שהאירועים עודדו אי-מוסריות ו"השפעה זרה". בעוד שהם לפעמים הצליחו לשכנע את הרשויות להשקפותיהם, במיוחד לאחר רעידת האדמה בליסבון
של 1755, האכיפה של אמצעים שנועדו לסיים מסיכות היה במקרה הטוב desultory, והסיכות המשיכו כ"רשומות" חצי פרטיות. בשנות ה-1770, לונדונאים אופנתיים הלכו למסיבת המסכות שאורגנה על ידי תרזה קורנליס בבית קרלייל בכיכר סוהו, ולאחר מכן לפנתיאון.