כתוב המשך לקטע זה - בסוף מלחמת העולם הראשונה, הקונגרס אישר 1,020 גברים עבור חיל הנחתים האווירי והקמת תחנות אוויריות קבועות בקוונטיקו, אי פריס וסן דייגו. ארצות הברית אימצה את תפקידה ככוח עולמי, וחיל הנחתים הפך לכוח המועדף להתערבות צבאית; לאן שהנחתים הלכו, הלכה גם התעופה של חיל הנחתים. במהלך מלחמות הבננות, בזמן שנלחם בשודדים ובמורדים במקומות כמו האיטי
, הרפובליקה הדומיניקנית וניקרגואה, טייסי חיל הנחתים החלו להתנסות בטקטיקות אוויר-קרקע והפכו את תמיכת חבריהם הנחתים על הקרקע למשימה העיקרית שלהם. זה היה בהאיטי שהנחתים החלו לפתח את הטקטיקה של הפצצות צלילה וניקרגואה שבה הם החלו לשפר אותה. בעוד מדינות ושירותים אחרים ניסו גרסאות שונות של הטכניקה הזו, טייסי חיל הנחתים היו הראשונים לאמץ אותה והפכו אותה לחלק מהדוקטרינה הטקטית שלהם. חיל האוויר של חיל הנחתים בניקרגואה פיתח את מיומנות האספקה האווירית של עמדות צבאיות בהשפעת חבילות ממנועי Fokker F.VII. אפילו לפני האירועים בקריביים, טייסי חיל הנחתים החלוצים כמו אלפרד קנינגהם ציינו בשנת 1920 כי, "...ההתירוץ היחיד עבור התעופה בכל שירות הוא שימושיותו בסיוע לחיילים על הקרקע לבצע בהצלחה את המשימות שלהם. ""