התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  המעבר: תגליות אננינג הפכו לחלקים מרכזיים של ראיות להיכחדות. ג'ורג' קוויאר טען על מציאות הכחדה בסוף שנות ה-1790 בהתבסס על ניתוחו של מאובנים של יונקים כמו הממותות. עם זאת, עד תחילת שנות ה -1820 עדיין האמינו אנשים רבים בעלי ידע מדעי כי בדיוק כפי שלא הופיעו מינים חדשים, כך גם מינים קיימים לא נכחדו - חלקית משום שהם חשו כי הכחדה מרמזת על כך שהיצירה של אלוהים לא הייתה מושלמת; כל מוזרות שנמצאה הוסברה כשתייכת לחיות שעדיין חיות איפשהו באזור לא נחקר של כדור הארץ. האופי המוזר של המאובנים שנמצאו על ידי אננינג, <unk> חלקם, כמו הפליזיוזאור, כל כך שונה מכל יצור חי ידוע <unk> הכה מכה גדולה נגד הרעיון הזה. האיקטיוזאורים, הפליזיוזאורים, ופטרוזאור היא מצאה, יחד עם מאובני הדינוזאורים הראשונים אשר התגלו על ידי גדעון מנטל וויליאם באקלנד במהלך אותה תקופה, הראה כי במהלך עידנים קודמים כדור הארץ היה מיושב על ידי יצורים שונים מאוד מאלה שחיים היום, וסיפק תמיכה חשובה להצעה שנויה במחלוקת נוספת של Cuvier: כי היה "עידן זוחלים" כאשר זוחלים ולא יונקים היו הצורה הדומיננטית של חיי בעלי חיים. ביטוי זה הפך פופולרי לאחר פרסום מאמר של מנטל בשנת 1831 תחת הכותרת "עידן הזוחלים" אשר סיכם את הראיות כי הייתה תקופה גיאולוגית ממושכת כאשר זוחלים ענקים עפו על האדמה, האוויר והים. גילויים אלה שיחקו גם תפקיד מרכזי בפיתוח של משמעת חדשה של ניתוח גיאו-היסטורי בתוך גיאולוגיה בשנות ה-20 של המאה ה-18 שחיפשה להבין את ההיסטוריה של כדור הארץ באמצעות ראיות מאובנים כדי לשחזר אורגניזמים נכחדים ואת הסביבות שבהן הם חיו. תחום זה נקרא בסופו של דבר פלאונטולוגיה. איורים של סצנות מ"זמן עמוק" (היום ידוע כפאליאו-אמנות), כמו ציור פורץ דרך של הנרי דה לה בקה, "דוריאה אנטיקיור", עזרו לשכנע אנשים שזה אפשרי להבין את החיים ב...  שאלה: של מי התגליות היו ידועות כראיות להיכחדות?
של אננינג.