סיכום המאמר:  ארסנל, לשם שינוי, ביצע עם עקבות של משמעת. הם שיחקו עם יציבות. לשם שינוי, הצוות של ארסן ונגר סירב להיפתר במרדף המהיר אחר תהילה. הם עשו את זה בצורה הגיונית. זה לא תמיד היה כך. אולי לקחים נלמדו מההתקפה של החטיבה הקלה שלושה שבועות קודם לכן. חמש עשרה שנים ברציפות של ליגת האלופות בכדורגל נוקאאוט ועדיין לומד לקחים חשובים. מדבר על איטי על הקליטה. תכונות כאלה צריכות להיות מוטמעות בחומר המועדון בשלב זה. ארסן ונגר מסתכל על ניצחון בצד שלו במונקו - אבל זה לא היה מספיק כדי להתקדם לשמונה האחרונים. אוליבייה גירוד נתן לתותחים תקווה, סיים עם ביטחון עצמי כדי להגדיל את העצבים בין הצד הבית. אהרון רמזי ירד מהספסל כדי לתפוס את הכדור הרופף בקופסה כדי ליישב את הקשר על המצטבר. אחרי ההפסד באצטדיון האמיראטס, הם למדו לא לחזור על הטעויות שלהם, אבל זה לא עשה להם טוב. קבוצת ונגר שמרה על שער נקי וקיבלה שני שערים נגד הגנה שהפסידה רק פעם אחת ב-12 המשחקים הקודמים שלה בבית, אבל זה היה חסר משמעות. במקום זאת, הנה היה עוד כמעט פגע מרהיב לקובץ הלאה באוסף. היה כרטיס אדום של רובין ואן פרסי והזדמנות המאוחרת של ניקלס בנדטנר בברצלונה והניצחון 2: 0 במינכן נגד ביירן, העתק של העיבה הזו, לפני שנתיים. היו ליונל מסי ארבעה שערים בשנת 2010 כאשר ברסה של פפ גווארדיולה הייתה בשיאה, העונש שהוותר על ידי קולו טורה בליברפול וכמעט פספס נגד AC מילאן, כאשר ונגר זעם על השופט, לאחר שהפסיד על ידי ארבעה בסן סירו. שוב, היו מה-אם. מה אם אלקסיס סנצ'ז היה זוכה בעונש במקום להיעצר על צלילה? מה אם הזריקה של דני וולבק לא פגעה באיימן אבדןור והפנתה רחב לפני ההפסקה? מה אם דניאל סובאסיק לא היה מגרד את זה מהפינה העליונה בדקות האחרונות? מה אם ארסנל למדו איך להתמודד עם שתי רגליים נוקאאוט קשרים נגד התנגדות איכות?...
לשם שינוי, ארסנל ביצע עם עקבות של משמעת. הם שיחקו עם יציבות. לשם שינוי, הצוות של ארסן ונגר סירב להיפתר במרדף המהיר אחר תהילה. שחקני ונגר הוכיחו שיש להם יותר בגרות מאשר ראיות במהלך הגב הראשון פתטי. אוליבייה ג'ירו, גם הוא, הוכיח שהלילה של הזדמנויות מפספסות היה מעין סטייה בין זרימה חמה של צורה.