סיכום המאמר:  נאומו של ראש הממשלה הישראלי בנימין נתניהו בפני הקונגרס השבוע היה צפוי בלהט בטהראן כפי שהיה בוושינגטון. התגובה האיראנית לנאום הייתה שילוב של זעם ואדישות. בעוד שחלק מההערות של נתניהו כבר מנוצלות על ידי פלגים מתחרים בתוך המדינה האיראנית, ההשפעה הסבירה ביותר של הנאום קשורה להאשמתו הבלתי מבוססת של נתניהו כי הנקמה של איראן נגד העם היהודי היא משימה עתיקה. התגובות הרשמיות המוקדמות היו, כפי שניתן היה לצפות, החזקות ביותר בהדחיית המסר של נתניהו לעם האמריקאי. עלי לריג'אני, יו"ר הפרלמנט האיראני, הציג את נתניהו כמנהיג של "משטר פח פח" שאינו מודאג יותר מתוכנית הגרעין של איראן מאשר מההשפעה הגוברת של טהראן באזור. העיתון הקשיח "קייחאן", העיתון הרשמי המרכזי המקושר למשרד המנהיג העליון של איראן, האיאתוללה עלי חמאני, כינה את הנאום "דיבור זבל", אך הוא גם השתמש בו כקליע נגד יריביו בפלג המתון. העיתון, הספקני לגבי המשא ומתן הגרעיני של הנשיא חסן רוהאני עם האמריקאים מההתחלה, אמר שההערות של נתניהו מציגות אמת מביכה עבור הפלג התומך במשא ומתן בטהראן: המנהיג הישראלי ותומכיו האמריקאים מעידים בגלוי על כך שהסכסוך עם איראן יכול להיפתר רק לאחר שינוי המשטר שם. כיסוי תקשורתי איראני של נאומו של נתניהו הזכיר את המחלוקת בארה"ב סביב העיתוי שלו, אך כלי התקשורת הקשוחים הזהירו מפני לקרוא יותר מדי בו. כפי שכתב עת קשוח אחד, חורסן, אמר, "למרות שאין להכחיש שאובמה ונתניהו אינם מסכימים לגבי איראן, ההערות [האחרוניות] של שני [המנהיגים] מראות ששניהם שואפים לאותה מטרה". הרעיון שארה"ב וישראל חולקות את אותה מטרה אסטרטגית כדי לרסן את איראן, אבל הן לא מסכימות על איך להשיג את זה הוא אבן הפינה של עמדת הקשוחים בטהראן. התקשורת המתונה, תומכת בנשיא רוהאני,
האיראנים קיבלו את נאומו של נתניהו בכעס, אדישות, כותב אלכס וטנקה. המתונים מאמינים שהגב הקר של אובמה הוא הגנה על אסטרטגיית רוחאני, הוא אומר. קשוחים טוענים שהנאום מראה חוסר כנות של ארה"ב אבל לא התנגדו לשיחות.