התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  מעבר: מעניין ככל שהכבידה הניוטונית הגיאומטרית עשויה להיות, הבסיס שלה, המכניקה הקלאסית, הוא רק מקרה מגביל של מכניקה יחסית (מיוחדת). בשפת הסימטריה: כאשר ניתן להתעלם מהכבידה, הפיזיקה היא אינברריאנט לורנץ כמו בתורת היחסות המיוחדת ולא אינברריאנט גלילי כמו במכניקה קלאסית. (הסימטריה המגדירה של תורת היחסות המיוחדת היא קבוצת פואנקארה, הכוללת התרגומים, הסיבובים והגירושים.) ההבדלים בין השניים הופכים משמעותיים כאשר מתמודדים עם מהירות המתקרבת למהירות האור, ועם תופעות בעלות אנרגיה גבוהה. עם סימטריה של לורנץ, מבנים נוספים נכנסים למשחק. הם מוגדרים על ידי קבוצת קונוסים של אור (ראה תמונה). קונוסי האור מגדירים מבנה סיבתי: עבור כל אירוע A, יש קבוצה של אירועים שיכולים, באופן עקרוני, להשפיע או להיות מושפעים על ידי A באמצעות אותות או אינטראקציות שאינן צריכות לנוע מהר יותר מהאור (כמו אירוע B בתמונה), וקבוצה של אירועים בהם השפעה כזו היא בלתי אפשרית (כמו אירוע C בתמונה). קבוצות אלה אינן תלויות בתצפית. בשילוב עם קווי העולם של חלקיקים נופלים בחופשיות, ניתן להשתמש בקונוסים האור כדי לשחזר את המטריית חצי רימאנית של חלל-זמן, לפחות עד למספר סקאלי חיובי. במונחים מתמטיים, זה מגדיר מבנה קונפורמלי או גיאומטריה קונפורמלית.  שאלה: בסימטריה, מהו היחסות המיוחדת של תנועות?
קבוצת פואנקארה