בין המושל אלמונד לבין יורשו, המושל דונלד קרצ'ירי, הרפובליקנים החזיקו במשרת המושל של רוד איילנד במשך התקופה הארוכה ביותר (16 שנים) מאז המאה ה-19. המושל אלמונד העניק עדיפות לטיפול בריאותי, ביצוע הרחבות משמעותיות לתוכנית הבריאות הציבורית לילדים "ריט קאר" והפכה את רוד איילנד לאחת המדינות עם אחוז הגבוה ביותר של אנשים בעלי ביטוח בריאותי. אלמונד שימש גם ביצירת הקמפוס בניופורט של קולג' קהילתי של רוד איילנד, במימון משאל איגרות חוב שעבר בתמיכת המושל בשנת 2000, ועשה השקעות גדולות לשיפור והמודרניזציה של אוניברסיטת רוד איילנד, אלמה מאטר שלו. כאשר אלמונד היה מוגבל לכהונה ב-2002, איש העסקים השמרני דונלד קרסירי ניצח את ג'ים בנט, המועמד של המפלגה הרפובליקנית בבחירות המקדימות, ואז ניצח את המועמד הדמוקרטי מורת' יורק, והפך ליורשו של אלמונד. הוא הודח לאור הזרקורים הלאומיים בתחילת כהונתו על ידי שריפת מועדון הלילה "התחנה".
של פברואר 2003. כהונתו של קארצ'ירי כמושל התאפיינה בסכסוכים עם העצרת הכללית ועם ארגון העבודה, שכן קארצ'ירי תקף לעתים קרובות את תוכניות הרווחה הרחבות של ממשלת המדינה ואת ההיסטוריה של שחיתות, אך לא היה יכול לעשות הרבה כדי לחוקק שינויים בשל יכולת העצרת הנשלטת על ידי הדמוקרטים לעלים את הווטו שלו. האסיפה גם התעלמה מהוטו של קרצ'ירי לחוקי הקרינה הרפואית וקידמה בנושאי זכויות האזרח של הלהט"ב. העמדה האחרונה הייתה שנויה במחלוקת במיוחד בקרב תושבי רוד איילנד; שנת הבחירות הראשונה של קרצ'ירי, 2002, הייתה גם השנה שבה פרובידנס בחרה את ראש העיר ההומוסקסואל הראשון של עיר הבירה של מדינת ארה"ב, דייוויד סיסילין, בבחירות מוחזקות, וקרצ'ירי ניצח בבחירות מחדש בשנת 2006 נגד סגן המושל צ'ארלס ג'יי פוגארטי ב-2 אחוזים בלבד.