השלים את המשפט הבא: בתקופה הסוערת שלאחר מותו של קיסר, במהלך עליות השלישייה השנייה, גאליה פעלה על ידי מפקדים שונים, עד שמר ויפסניוס אגריפה הגיע כפרוקונסול ב -39 כדי להפסיק את המהומות. חוקרים נתנו מעט תשומת לב לשאלה מדוע גאליה לא ניצלה את הבלאגן של רומא במהלך מלחמות האזרחים של שנות ה-40 וה-30 כדי להתקומם "in toto"; לפעמים נניח כי האוכלוסייה הייתה מקוטלת מדי כדי לנקוט עמדה, אבל המספרים ככל הידועים להם הופכים את זה לא סביר. בשנת 57, למשל, סיזר דיווח כי לנרביים היו 50,000 גברים בגיל הלחימה; הוא הניח כי רק 500 שרדו את קרב סביס, אבל חמש שנים מאוחר יותר הם הצליחו לספק כוח של 5,000 גברים. למרות שהנתונים עשויים להיות לא אמינים באופן מוחלט, הם מצביעים על עמידות האוכלוסייה. ב-52, לאחר כניעת הצבא הפאן-גאלי ב
אלזיה, קיסר העניק חנינה לצבאות של ארוורני ואדואי, שכל אחד מהם הוא העריך כ-30,000 איש, ושלח אותם הביתה. לאחר כישלון אסטרטגייתו של ורסינגטוריקס של איסוף כוחות בעלות הברית, המנהיגים הגאלים שנותרו בחיים המשיכו לנהל מלחמת גרילה עם הצלחה מסוימת ותקווה להתפוגג, עד שמרקוס אנטוניוס (מרקוס אנטוניוס) הגיע להסדר עם המלך הסלטי האחרון הידוע ששימר על עצמאותו, קומיוס מאת אטרבטס, שהוביל את כוחות ההקלה באלזיה. במהלך שני העשורים הבאים, ההפסדים הגאליים בשנות ה-50 היו מוחלפים על ידי התבגרות האוכלוסייה הגברית, בעוד הכוחות הרומאים הזמינים היו עסוקים במידה רבה בלחימה זה עם זה. הגאלים אולי דמיינו שהרומאים יחלישו את עצמם במלחמת אזרחים עד כדי כך שמרד יהיה מוטל בספק או לא שווה את הטרחה; קיסר מדווח שהגאלים היו מעודכנים לגבי אירועים פוליטיים ברומא שעלולים להשפיע עליהם.