לפני כיבוש האימפריה הרומית, בריטניה ואירלנד היו מאוכלסות על ידי מהגרים קלטים מהיבשת האירופית, אבל אלה שלא השאירו היסטוריה רשומה של החוק. לקראת סוף הרפובליקה הרומית ב-55 ו-54 לפנה"ס, הקונסול לשעבר ומפקד הלגיון יוליוס קיסר פלש לבריטניה
במהלך מלחמות גאליה הרחבות יותר. זה לא הקים כיבוש קבוע, כי קיסר חזר לרומא, הפך לדיקטטור ונרצח. הרפובליקה הפכה לאימפריה, כאשר יורשו של קיסר, אוגוסטוס, עלה לשלטון בשנת 27 לפנה"ס. בתקופת שלטונו של נכדו של אוגוסטוס, קלודיוס, בריטניה נכבשה ב-43 לספירה. תחת החוקה הרומית הלא מקודדת, בריטניה הרומית הייתה מנוהלת על ידי מושל, בדרך כלל חבר בסנאט, אך מונה על ידי הקיסר על רקד הצבאי שלהם. לונדוניום הייתה בירת מחוז של 60,000 אנשים, ובריטניה חברה קוסמופוליטית של כ 3 מיליון אנשים. החוק הרומי היה מבוסס על כלכלת עבדים, והיה מאוד צבאי. אדריאנוס בנה חומה מ-122 כחלק מגבולות האימפריה, אך זה הועבר במהרה צפונה על ידי אנטונינוס פיאוס מ-142. קונסטנטין הגדול היה מוצב ביורק בשנת 306 כאשר הוא עזב כדי לתבוע את התואר שלו להיות קיסר. קונסטנטינוס צעד על רומא בשנת 312, ופרסם צו של מילאנו בשנת 313. זה עורר סדרה של אירועים שבהם הכנסייה לקחה יותר ויותר כוח על החוק. אבל תחת התקפה מתמדת, האימפריה החלה להתמוטט ובריטניה ננטשה בשנת 407. לא הקוד התיאודוסיאני שפורסם בשנת 438, ולא "קורפוס יוריס סיוויליס" הגדול של יוסטיניאן הראשון בשנת 534 נכנסו לחוקי בריטניה.