חמש השנים שבהן ריכברג החזיק בתיק של ענייני חוץ כיסו את המלחמה עם פיאמונט וצרפת, ההתקוממות בפולין, הניסיון לרפורמה של הקונפדרציה הגרמנית באמצעות פרנקפורט פיורסטנטאג, והמלחמה האוסטרו-פרוסית עם דנמרק. לאחר תבוסת מג'נטה
רכברג ליווה את הקיסר לאיטליה, והוא היה צריך להתמודד עם המשבר שנגרם על ידי מלחמה שלא היה אחראי לה. הוא התחיל את ויתורים להונגריה ובשאלה הפולנית, והיה אחראי להצטרפות אוסטריה לברית הכוחות המערביים. בעניין הגרמני מדיניות Rechberg היה אחד של פשרה. הוא התנגד לחלוטין לפרויקט של הפירסטנג. הפרויקט הוצע לקיסר פרנץ יוסף על ידי חתנו, הנסיך הירושה של תורן וטקסיס, והסדרים הראשוניים נעשו ללא ידיעת רכברג. כשסוף-סוף הודיעו לו, הוא הגיש את התפטרותו, שלא התקבלה, והוא ליווה את הקיסר לפגישה הכושלת בפרנקפורט (אוגוסט 1863). הניסיון שנעשה על ידי רכברג בועידת השרים שלאחר מכן בנירנברג להקים ליגה גרמנית ללא פרוסיה לא היה מוצלח באותה מידה, והוא חזר כעת למדיניות, אשר בניגוד לשמרלינג הוא תמך לאורך כל הזמן, של הסדר שלום בין פרוסיה ואוסטריה כראשון הכרחי לרפורמה של הקונפדרציה.