סיכום המאמר:  מנהל זר שאפתני, מעודד על ידי רעיונות קיצוניים, פוגש חדר הלבשה יציב, מונע אגו, שזכה להצלחה לא קטנה. נשמע מוכר? עבור פיטר לאוול, סימני האזהרה על מינויו של רוני דילה לתפקיד המאמן של הסלטיק בקיץ שעבר היו לא רחוקים מביתו. כשפול לה גן הגיע לריינג'רס בקיץ 2006, נראה היה שיש בסיס מוצק לאוהדי מועדון איברוקס לא לשאול אם הצרפתי יהיה הצלחה בלתי נשלטת, אלא עד כמה. המנהל של סלטיק רוני דילה (משמאל) והמנכ"ל פיטר לאוול מכריחים על עסקת חליפה חדשה בסלטיק פארק. לאוול דחה את ההשוואה בין דילה לבוס לשעבר של הריינג'רס, פול לה גואן (מימין). לאחר התחלה קשה, דילה החלה להפוך את הדברים בפארקייד. זה היה, אחרי הכל, לא רק מאמן שהביא שלושה תארים רצופים למועדון ליון, אלא גם אחד שעשה להם שם מפחיד ברחבי אירופה. אם לה גואן יוכל לשפוך רק קצת מה"אני לא יודע מה" שלו למים של איברוקס, השמיים יהיו הגבול. כך הלך התיאוריה, בכל מקרה. ועדיין, ב-4 בינואר בשנה שלאחר מכן, הצרפתי כבר היה היסטוריה - עזיבתו הייתה סיפור אזהרה של יותר מדי, מוקדם מדי, התנגדות לשינוי וחשיבות התמיכה הבלתי נמוכה מהחדר המנהלים. למרות שהכהונה הקצרה של לה גואן הייתה אסורה, עד היום זה טבעי רק לתומכי הריינג'רס לתהות מה היה קורה לו היה מקבל יותר זמן. קדימה במהירות שמונה שנים לתחילת העונה הזאת, ובחצי השני של העיר, קורים מקבצים עם הצרפתי. בעוד שטרומסגודסט היו הרבה יותר למטה ברשת המזון של הכדורגל מאשר ליון, דילה עדיין הגיע עם השושלת של להיות מנצח הליגה כמנהל. ובדיוק כשם שהלה גואן נתקלה בהתנגדות מצד קבוצה שהתרגלה כל כך הרבה זמן לשיטות של אלכס מקליש, חלק גדול מהמתודולוגיה של הנורבגי היה חייב להתנגש עם קבוצה שגשגה תחת ניל לנון. כשהפגזים המקומיים החלו להתערבב עם כניעה אירופאית,
הבוס לשעבר של ליון, פול לה ג'ון הגיע לריינג'רס עם מוניטין גדול ב-2006. צרפתי פוטר בינואר 2007 לאחר תקופה אסורה באיברוקס. ראש סלטיק פיטר לאוול דחה דמיון עם רוני דילה לאחר נורוויג'ן התאושש מההתחלה הקשה.