סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) הגיע הזמן למנהיגים בישראל ובארה"ב להפסיק את מלחמת העלבונות שלהם לפני שיגרמו נזק רציני וארוך טווח. בהמשך לנאום של ראש הממשלה בנימין נתניהו ביום שלישי לפגישה משותפת של הקונגרס, שני הצדדים צריכים להסכים מיד להפסקת אש. הנאום עצמו הוא טעות נוראה. לארגן אותו ללא התייעצות מוקדמת עם הבית הלבן היה לא רק עלבון לברק אובמה אלא לנשיאות עצמה. אפשר היה לחשוב שאחרי כל המהומה, נתניהו יתקרר וידחה את הפגישה, אבל עכשיו כשהוא מתכנן להמשיך, הוא צריך לפחות לתת נאום מתון ומחשב - לא נאום חמום כפי שהוא ידוע. אבל בואו נהיה ברורים: הוא גם ראוי לשימוע מכובד בקונגרס משני הצדדים. אשמת ההדרדרות ביחסים חולקת כאן באמריקה כמו גם בישראל. הסכסוך הזה התחיל ברמה האישית. אנשים קרובים לאובמה ולנתניהו אומרים ששני הגברים חוו שנאה מיידית לפני שנים ומאז ירדו לשנאה זה מזה. אובמה, הם אומרים, מתייחס נתניהו כעקשני, בומבסטי וחסר אחריות. נתניהו רואה באובמה אדם חלש, לא אמין ומעצבן. צוות אובמה גם מאשים את נתניהו בתזמון נאומו בקונגרס כדי לאסוף את המצביעים הישראלים מאחוריו בבחירות בעוד שבועיים - ביבי כצ'רצ'יל העומד מול הנאצים - בעוד צוות נתניהו משוכנע שאובמה נואש לעסקה כדי לשדרג את מורשתו - זוכה פרס נובל שהביא שלום. כל אחד חושב שהשני מסכן את עתיד העולם, וכל אחד איפשר לסגני המפקד שלו לתקוף את השני באכזריות בעיתונות. אבל בחודשים האחרונים, מה שהחל כאנטיפטיה אישית התעמק והתרחב לחילוק רציני על הדרך הטובה ביותר להדוף את הדחיפה האגרסיבית של איראן להפוך לכוח גרעיני. האיום האיראני כבר מזמן מטריד; מזכיר ההגנה לשעבר בוב גייטס אמר לי פעם שזו הייתה הבעיה הקשה ביותר שהוא ראה הנה, הנה.
דיוויד גרגן: נאומו של נתניהו הוא טעות נוראה שהוא עשה אבל מגיע לו שימוע. גרגן טוען כי הקרע ביחסים בין ארה"ב לישראל בנוגע לאיראן הוא רציני וצריך תיקון.