כתוב המשך לפרק זה - במקום זאת, התקופה הזו הפכה לסיפור המאבק של האימפריה. למרות הרפורמות הצבאיות, הצבא העות'מאני ספג תבוסה הרסנית במלחמת איטליה-טורקיה (1911-1912) ובמלחמות הבלקן (1912-1913), וכתוצאה מכך הודחו העות'מאנים מצפון אפריקה וכמעט מאירופה. מהומות מתמשכות שהובילו למלחמת העולם הראשונה הובילו לתקרית ה-31 במרץ, הפיכה עות'מאנית ב-1912 והפיכה עות'מאנית ב-1913. ממשלת ועדת האיחוד וההתקדמות (CUP) הפכה יותר ויותר רדיקלית במהלך תקופה זו, וביצעה טיהור אתני ורצח עם נגד הארמנים, האסורים והיווניים של האימפריה.
אזרחים, אירועים שלפעמים מכונים "השואה העות'מאנית המאוחרת". ההשתתפות העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה הסתיימה בתבוסה והחלוקה של שטחי האימפריה שנותרו תחת תנאי הסכם סוור. ההסכם, שנוסח בוועידת לונדון, הקצה קרקע נומינלית למדינה העות'מאנית ואפשר לה לשמור על הכינוי "ח'ליפות עות'מאנית" (בדומה לוותיקן, מדינה כוהנית-מונרכית שנשלטה על ידי האפיפיור הקתולי), והותיר אותה נחלשה מאוד. גורם אחד מאחורי הסדר הזה היה הרצון של בריטניה לסכל את תנועת החילאפת.