כתוב המשך לפרק זה - סנג'בי ואללהייר סאלח הובילו את מפלגת איראן, קבוצה לאומנית, פרוגרסיבית, שמאלנית ואנטי-סובייטית, בשנות החמישים. המפלגה הפכה לחלק מהחזית הלאומית. סנג'בי היה תומך נאמן של מוחמד מוסאדק, ומאוחר יותר שימש כשר החינוך תחת מוסאדק בשנת 1952. מוסאדק הוביל את התנועה להלאמה את תעשיית הנפט שבשליטת בריטניה באיראן (אשר, לאחר הלאמה, נודעה בשם חברת הנפט הלאומית האיראנית) ולאחר שהושגה, הוא נכנס למאבק חם עם הבריטים (ששלטו בעבר על תעשיית הנפט ורצו לשחזר את השליטה עליה) ועם הכוחות שהתאחדו סביב מוחמד רזא שאה (מלך איראן שהתנגד למדיניות של מוסאדק כלפי הבריטים, כמו גם למאמצים של ראש הממשלה להגביל את כוחו והשפעתו של השאה). לאחר שהסי-איי-איי-איי-איי-6 הפילו את מוסאדק
באוגוסט 1953 ושם מחדש את השאה על כס המלכות, סנג'בי, יחד עם תומכי מוסאדק אחרים, נכנס לאופוזיציה נגד המשטר של השאה. הוא היה מעורב באופן משמעותי בהקמת החזית הלאומית השנייה בשנת 1960. החזית הלאומית המתחדשת הייתה אמורה להישאר פעילה במשך חמש שנים, אך בנסיבות מחרידות יותר ויותר. למרות דרישותיו המתונות לרפורמות בחירות ושאה שי"לכה ולא ישלוט", השאה סירב לסבול את פעילותה של החזית. כוחות הביטחון החזקים שלו, בעיקר ה-SAVAK הידוע לשמצה, השתיקו את סנג'בי ודמוקרטים חילוניים אחרים. בשל זה ומגוון גורמים אחרים, היא התפרקה בשנת 1965. החזית נשארה רדומה עד סוף שנות השבעים. היא הוחזרה בסוף 1977 על ידי סנג'בי כמנהיג שלה.