כתוב המשך לפרק זה - למרות שהשואה התגלתה בכל זוועותה רק בתחילת שנות ה-40, הרבה לפני זה כבר היה ברור שהמצב בגרמניה רק הולך להחמיר, במיוחד ליהודים. לקראת סוף שנות השלושים, משפחת אוליבנשטיין נמלטה לצרפת. ב-1942 החלה ממשלת הבובה הצרפתית לאסוף יהודים בחצי הדרומי של צרפת, שם רובם התאספו כדי לברוח מצפון צרפת הכבושה (כ-50% מהיהודים בצרפת המטרופולינאית היו באותה עת פליטים מגרמניה או משטחים שנכבשו לאחרונה על ידי הכוחות הגרמניים). עבור אלה שנאספו, גירוש למחנות מוות בגרמניה עקב. משפחת אוליבנשטיין, לעומת זאת, נמנעה מהשמדה על ידי בריחה מגרמניה לצרפת, נמנעה כעת מהשמדה בפעם השנייה כאשר סירבו לציית לדרישת הממשלה שיהודים צריכים לזהות את עצמם על ידי לובש תמיד כוכב צהוב היכן שניתן היה לראות אותו. אחרי ילדות שלמדה אותו להסתיר את מוצאו היהודי, אחרי שהסיוט הסתיים
משפחתו של קלוד אוליבנשטיין התיישבה בפריז, עיר שהוא היה מתאהב בה במהירות: "עכשיו היה לנו את מקומנו בעולם. היה לנו את הזכות להיות עצמנו, 'הבעיה היהודית' חדלה להתקיים". זה היה בפריז כי קלוד Olievenstein ביצע את לימודיו בפסיכיאטריה. כגבר צעיר הצטרף לזמן קצר לצעירים הקומוניסטים, אך בסופו של דבר הודח. הוא הפך לאחד המנהיגים של איגוד הסטודנטים היהודים הצרפתים: הזהות היהודית שלו תמיד הייתה חשובה לו מאוד.