סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) ישראל שוב הצביעה למנהיג לאומי שמתנהג כאילו הוא מחשיב חמישית מאזרחי ארצו - כולל אותי ואת משפחתי - כאיום קיומי. נולדנו לשבט הלא נכון, אם אפשר לומר כך. עונת הקמפיין שופכת אור על המציאות המדאיגה בישראל - שבבטיות עדיפות על דמוקרטיה ואתניות על אזרחות. כאשר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הזהיר כי הערבים "מובילים באוטובוסים אל תחנת ההצבעה בהמוניהם", אנשים ברחבי העולם נבהלו בצדק. וביום שני, בתגובה לזעם, הוא התנצל על הצהרתו, והציע שהוא יודע שההערות שלו "עליבו חברי הקהילה הערבית הישראלית". אבל המדיניות של נתניהו מדברת הרבה יותר חזק מאשר חצי ההתנצלות שלו. ועם היותו מוכן לכהן כהונה רביעית, אזרחים פלסטינים רבים בישראל חוששים, עם סיבה טובה, כי ניצחונו פירושו עונה פתוחה לגזענות אנטי-ערבית בכנסת וברחובות. המלחמה של ישראל באזרחיה הפלסטינים אינה חדשה; זכויותינו נמצאות תחת מתקפה במשך שנים (דמיינו הצעה שהכריחה יהודים אמריקאים לחתום על "שבועת נאמנות" לארה"ב כפי שהוצע לפלסטינים ולאזרחי ישראל שאינם יהודים). עם זאת, הניסיון של הרוב להטמיע עוד יותר גזענות מוסדית ולשלול את זכויותיהם של פלסטינים ילידים השיג תנופה מפחידה. "חוק המדינה-הלאומית היהודית" שנוי במחלוקת, שהשתוקק בעבר בכנסת, קם לתחייה. הצעת החוק, אם תאושר, תארגן את העיקרון של שימור הרוב האתני היהודי. ישנן גרסאות של זה שמקובלות עברית כשפה הרשמית היחידה ומכירות בחוק הדתי היהודי כ"מקור השראה עבור הכנסת". אפילו בית המשפט העליון של ישראל הותקף בשנים האחרונות על כך שהוא מגן מדי פעם על זכויות המיעוטים, שאחרים רואים בכך איום על הזכויות המשפטיות שניתנו לאזרחים היהודים. בתגובה, הממשלה שינתה את הרכב בית המשפט העליון כדי להטות אותו יותר ימינה. היום, ה...
נתניהו הראה את עמדותיו בימים האחרונים של הקמפיין. היא אומרת שהוא תומך במדיניות שמונעת מאזרחי ישראל הערבים זכויות שוות.