סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) היום, קייטי מיילר עשויה להיפגש עם מנהלי גוגל או אולי לתת הרצאה באו"ם על חינוך של בנות, עוני או איבולה. אבל רק לפני כמה חודשים, היא הייתה בקו החזית במאבק נגד מגיפת האבולה בליבריה. "אני חושב שכל מי שיש לו רגשות למדינות במערב אפריקה שנפגעו הרגיש חסר אונים", אמר מיילר. מאילר בילתה את תשעת השנים האחרונות של חייה בלייבריה בהקמת האקדמיה "More Than Me", בית ספר ללא שכר לימוד עבור נערות ליבריות בסיכון. בזמן שהיא הייתה בחופשת הקיץ בשנה שעברה, לבקר את משפחתה בארצות הברית, מחשבותיה חזרו ללא הרף לליבריה ולפרוץ האובולה. היא לא יכלה לשבת בחיבוק ידיים כששכנותיה, חבריה וסטודנטים נלחמו על חייהם. מיילר, שאינו איש מקצוע רפואי, טס חזרה לקו החזית של מגיפה עולמית, המקום האחרון שרוב האמריקאים רצו להיות בו במהלך ההתפרצות. חזרה לליבריה, מיילר הבין במהירות כי להילחם באובולה יהיה מורכב יותר מאשר ניהול טיפול רפואי. עם עשרות ארגוני סיוע שהגיעו למדינה, מעטים מהם היו להם היסטוריה או קשרים איתה. מיילר ראתה הזדמנות למנף את מערכת היחסים שלה עם קהילת ווסט פוינט, השכונת העוני שבה בית הספר שלה ממוקם. היכולת שלה לדבר דיאלקט ליבריאני-אנגלי הקלה לוגיסטיקה. "האנשים ידעו מה דרוש", אמר מיילר. הם ידעו מה לעשות. פשוט לא היו להם את המשאבים". הארגון שלה נפגש עם מנהיגי הקהילה והם החליטו שנדרשים יותר אמבולנסים. במקרים מסוימים, לקח עד ארבעה ימים עד שהאמבולנס הגיע. מיילר הצליחה להביא ארבעה אמבולנסים ולתאם עם אבות התלמידים שלה, שהתגבו לקריאות על ידי נהיגה באמבולנסים. מיילר ומנהיגי הקהילה זיהו מה היה הכי נחוץ ואז הגיעו עם צעדים כדי לענות על הצרכים האלה, אמר מיילר. לאחר מכן, הם הקימו קבוצה של מוצאי מקרים פעילים, אנשים שהלכו דלת לדלת בחלקים העניים ביותר של ווסט פוינט, חיפשו כל מי שחלה. פעם אחת...
מיילר עבד עם הקהילה בשכונות העוני של ליבריה כדי לפתח תגובה לאובולה. עשרות יתומים מאובולה עכשיו לומדים באקדמיה "יותר ממני".