במהלך החורף של 1942-1943, הכוחות ההגנה הפיניים העריכו שלא הייתה שום סיכוי מיידי לסיום מהיר של מלחמת המשך
אבל היה צורך מיידי במכוניות חדשות. בטווח הארוך, הצבא היה צפוי צריך לפחות 7,000 משאיות ואוטובוסים. מדינות ניטרליות כמו שוודיה ושוויץ היו מוכנות למכור רכבים לפינלנד אבל דרשו תשלום מראש במטבעות שלהם. מאחר ולפינלנד לא היו מספיק עתודות מטבע, האפשרות היחידה הייתה לפתח ייצור רכב מקומי.