סיכום המאמר:  פשוט אהבתי לראות את דני וולבק חוגג את המטרה שלו. זה מטומטם כששחקן לשעבר לא חוגג נגד הקבוצה הישנה שלו. אנחנו משחקים, צופים, תומכים במטרות, וזה זמן רב מאז שדני הבקיע! יונייטד לא רצה להחזיק בו, הוא עזב לארסנל והנה הוא חזר לאולד טרפורד והשיג ניצחון מפלצתי. דני וולבק סיים את דוד דה-ג'יה כדי להבקיע את שער הזכייה של ארסנל נגד מנצ'סטר יונייטד. וולבק תפס את ההעברה החלשה מאנטוניו ולנסיה כדי להעביר את הכדור דרך דה גאה ולשחק. וולבק (משמאל) חגג את השער שלו באולד טרפורד למרות העובדה שהוא שיחק בעבר עבור יונייטד. כמובן שהוא צריך ליהנות מזה. לפני שקיבל את המטרה שלו, לצפות בדני במשך שעה הייתה טלוויזיה מביכה. הכדור קפץ ממנו. הוא נראה נואש לפעמים. אפילו כשהוא נפל לתוך הקופסה, חשבתי שהוא יכול היה להמשיך כדי לקבל זריקה משם. כמה הוא רצה להיכנס למצב הזה כדי לירות? אם תסתכלו על המתקף של צ'לסי, דיאגו קוסטה, הוא פשוט חי בשביל ההזדמנויות, אבל ברגע שהכדור נופל לדני, זה כאילו שאתה יכול לשמוע את הדופק שלו מתאזרז דרך הטלוויזיה והעצבים משתלטים עליו. יש הרבה דברים שאתה יכול לעבוד עליהם בכדורגל, אבל לקיע שערים יש את הקרח הזה בעורקיהם, כמו רובי פאולר, אלן שירר או טרי הנרי. זה היה מדהים שלואיס ואן-גאל לא פנה לרדמל פאלקאו. הילד המסכן בטח חושב: מה אני עושה כאן? לואיס ואן גאל לא השתמש במתקף פאלקאו כדי להציל את המשחק נגד ארסנל באולד טרפורד. מייקל קריק (מימין) הובא בחצי הפסקה אבל קולומביה קדימה פאלקאו לא היה בשימוש. אני יודע שהוא לא השחקן "מנצ'סטר יונייטד" חשבו שהם מקבלים, אבל זה לא למטה למנהל כדי לקבל את הטוב ביותר ממנו? שערים לשנות משחקים אבל במקום הם רדפו אחרי המשחק עם דלי עיוור ומייקל קריק, שני חצאי יושב, על המגרש. ההגנה של יונייטד על השער הראשון של ארסנל הייתה מדהימה! כן, זה היה שער פנטסטי עבור ארסנל, אבל ההגנה של יונייטד הייתה שערורייתית. זה לא קשור לטקטיקות,
דני וולבק הכה את מנצחת גביע ה-אף.איי של ארסנל נגד מנצ'סטר יונייטד. הוא חגג את המטרה וקיבל קבלת פנים מעורבת כאשר החליף. מרון פלייני היה השחקן הטוב ביותר של יונייטד אבל לוק שו נאבק. האם האוהדים צודקים בכך שהם מפקפקים בלואיס ואן גאאל? טוויטר מגיב על היציאה של מנצ'סטר יונייטד מ-FA Cup.