ב-14 ביולי 1918, בחצות, הדיוויזיה זכתה בהבחנה נצחית. השתתף בהתקפה באיינה-מרן
כחלק מכוח המשלחת האמריקאי (AEF) לאירופה, הדיוויזיה הגנה על עיר הבירה הצרפתית פריז עם עמדה על גדות נהר המרנה. הגדוד השביעי של הדיוויזיה השלישית מיהר לצ'אטו-טיארי בין כוחות צרפתים נסוגים והחזיק את הגרמנים בחזרה בנהר מרנה. בעוד היחידות המקיפות נסוגו, הדיוויזיה השלישית, הכוללת את גדודי הרגלים ה-4, ה-30 וה-38, נותרה יציבה לאורך הקרב השני על המארן, וההגנה העקשה של קולונל אוליסס ג' מק'אלקסנדר הרוויחה את הכינוי "סלע המארן". במהלך ההתקפה המסיבית, הקצין המפקד של דיוויזיית הרגלים השלישית, מייג'ור גנרל ג'וזף טי דיקמן, צעק מפורסם "נוס רסטרונס לה" (נשאר כאן). הסימן הכחול-לבן שלהם גם הרוויח להם את הכינוי "השטן הכחול-לבן". שאר הדיוויזיה הושמדה תחת פיקוד צרפתי עד שהוחזרו יחד תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'וזף דיקמן. ב-15 ביולי 1918 הם נשאו את העומס של מה שהיה אמור להיות המתקפה הגרמנית האחרונה במלחמה. גנרל ג'ון ג'וזף "בלק ג'ק" פרשינג, המפקד העליון של AEF בחזית המערבית, כינה את העמדה הזו "אחד הדפים המבריקים ביותר בתולדות ההיסטוריה הצבאית". במהלך המלחמה שני חברי הדיוויזיה הוענקו את מדליית הכבוד.