סיכום המאמר:  נראה כי הכוחות העיראקים מתקרבים לאט לאט לניצחון טקטי חשוב נגד דאעש. אבל בעודם ממשיכים הלאה בניסיונם לכבוש מחדש את העיר טקריט מידי המורדים של דאעש, יש שאלה חשובה שארה"ב ובעלות בריתה צריכות לשאול: האם הניצחון הזה יכול למעשה לערער את האסטרטגיה היציבה היחידה להבטיח את היציבות של עיראק? המציאות היא כי ניצחונות טקטיים לטווח קצר לא יספיקו להביס את דאעש, במיוחד שכן הסתמכות על המיליציות השיעיות המוגנות על ידי איראן צפויה רק להחמיר את המתחים עם האוכלוסייה הסונית המקומית. אכן, מרכיב המלחמה הקרקעית החשוב של הקמפיין עד כה היה תלוי במידה רבה במיליציות השיעיות, שהרשומות שלהם באלימות דתית מתועדות היטב, והשתתפותם מאיימת להניע יותר סונים עיראקים לזרועות דאעש. גנרל מרטין דמפסי, יו"ר הצוות המשותף של הצבא, אמר כי מעורבותם של קבוצות אלה "תהיה בעיה רק אם תוביל לכתות". אך בהתבסס על ניסיון בעבר, מקומיים רבים מפחדים באופן מובן יותר מה"משחררים" שלהם מאשר מהקיצונים האכזריים של דאעש ששלטו בעיירותיהם במהלך שמונה החודשים האחרונים. מבחינה היסטורית, עיראק לא תמיד הייתה צריכה מיליציות שיאיות תחת פיקוד איראן כדי להילחם בקיצונים סונים. אל-קאעידה גורשה מצפון עיראק ב-2007, כאשר השלטון הקשה שלה הפך את מנהיגי השבטים שתמכו בהתקוממות נגד ארה"ב, מה שגרם להם לעשות מטרה משותפת עם האמריקאים במה שהפך להיות ידוע בשם תנועת "התעוררות". למרבה הצער, ברגע שמטרתו הושגה, בגדד הסתובבה על ההתעוררות, בגדה בהבטחות של אינטגרציה לצבא הלאומי ולממשל ובמקום זאת עצרה והרגה את מנהיגיו יחד עם נציגים סונים נבחרים. ארה"ב הסתכלה לכיוון אחר, וחשבה שזה עניין פוליטי "מקומי". זה פשוט העז את ראש הממשלה אז, נורי אל-מאליקי, להעמיק את הטיהור שלו של נציגים סונים נבחרים, ולשנות את הבחירות של 2010...
כוחות עיראקים היו מעורבים בתקיפה כדי לכבוש מחדש את טקריט. Rula Jebreal: ניצחונות טקטיים לטווח קצר לא יספיקו להביס ISIS.