סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) אני אתאיסט - ואני שחור. כן, אנחנו קיימים -- אפילו אם רבים בתקשורת לפעמים לא שמים לב אלינו. ב-CNN מיוחד ששודר ביום שלישי, למשל, אנשים בעלי צבע לא היו מיוצגים היטב כמו הפנים המוכרות יותר של האתאיזם האמריקאי: אתם יודעים, גברים לבנים. למעשה, אתאיסטים אפרו-אמריקאים מייצגים עדיין קטנטן - אם כי גדל - קטע של אתאיסטים אמריקאים באופן כללי. האם זה אומר שחורים ומיעוטים אחרים בדרך כלל פשוט לא נמשכים אל הלא אמונה, או שיש גורמים אחרים שמחזיקים אותנו מוסתרים? יש אמת קשה להתמודד כאן. רוב השחורים מזהים את עצמם כדתיים. האמונה באלוהים מתפרסמת בגאווה, והכנסייה קשורה באופן מסובך למסורת, להיסטוריה ולתרבות. זה לא יוצא דופן להניח שאני משתתפת בשירותים כאישה שחורה. השאלה לעתים קרובות היא לא אם אני הולך לכנסייה - זה איפה. ואפילו אם מישהו לא הולך לכנסייה, בוודאי עדיין יש לו אמונה -- כי העם שלנו סבל והתגבר על כל כך הרבה קשיים שזה היה חייב להיות עבודתו של אלוהים. כל אלה גורמים למילים "שחור" ו"אתיאיסט" להיות קשות עבור רבים לדמיין באותו משפט. זה יכול להיות קשה מאוד לדון בדת באופן אובייקטיבי בקהילה השחורה. לרבים יש אינטרסים חברתיים, רגשיים ופיננסיים שהושקעו במוסד הזה, אז אם מישהו אפילו אומר שיש לו ספקות זה כמו לבצע בגידה. להזדהות בגלוי כאתיאיסט באמצע השפעה דתית כבדה יכולה להיות כמעט בלתי אפשרית, ובהצלחה למצוא שחורים אחרים שגם הם לא מאמינים. חשוב מאוד לציין, עם זאת, שהאינטרנט הפך את זה לקל יותר עבור אתאיסטים שחורים למצוא אחד את השני, ויש קהילה גדולה מאיתנו באינטרנט. למרות שגדלתי בחברה חילונית - דבר נדיר בקהילה שלי - הייתי צריך לסבול גירוש מהמשפחה והחברים כתוצאה מלהזהה בגלוי כאתאיסט. עם זאת, המסע שלי רחוק מלהיות טרגי. בהקמת הארגון שלי, "בלאקים לא מאמינים", ב-2011, היה לי מזל להתחבר עם אחרים שגידלו כמוני באורח חילוני,
אתאיסטים אפרו-אמריקאים מייצגים קטע קטן אך גדל של אתאיסטים אמריקאים באופן כללי. רוב השחורים, עם זאת, מזהים את עצמם כדתיים, והכנסייה קשורה באופן מורכב למסורת, להיסטוריה ולתרבות.