סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) פרח נמלטה ממלחמת האזרחים בסוריה עם בעלה באמצע הלילה, רכבה על משאיות עד שבסופו של דבר חצו לירדן. יומיים לאחר מכן, היא ילדה ילדה במדינה שבה אין להם מעמד. כמו 70,000 פליטים אחרים מסוריה, עיראק, סודאן והשטחים הפלסטיניים, פרח (שמה ושמות האחרים במאמר זה השתנו כדי להגן על האנונימיות שלהם) חיה כעת עם משפחתה בזארקה, עיר ירדנית ענייה שזורמת מפעלים ובנייני דירות מתפוררים. גברים שולטים במרחבים ציבוריים, ונשים רבות נשארות בבית, מבודדות. לפני שנתיים, פרח הייתה אחות ובעלה היה עורך דין. כאן, הוא מצא עבודה בניית אריחים, אבל נעצר שלוש פעמים על עבודה בלתי חוקית. "עכשיו בעלי נשאר בבית, מדוכא ומפחד להישלח למחנות", אמרה פרח. כעת היא המפרנסת של המשפחה, עובדת בארגון מקומי המספק תוכניות חינוכיות לילדים סורים וירדנים. כל יום היא נווטת בסכנות של הרחובות של זארקה המלאים בפשע ומעלים את ההתקדמות המינית של גברים. אך זארקה היא גם כיס של תקווה. כ-384 נשים פליטים שעובדות עם קרן המזרח הקרוב הצליחו להקים מחדש את חסכונותיהן, לשחזר את כבודן, לחזק את יכולתן לחזור ולהקים מחדש את חייהן. רבים מהם בוחרים להיות מרוויחים בפעם הראשונה. הן שייכות לרשת של נשים ירדניות ופליטים -- מאמנים, מנטורים ועמיתות -- שמתבססות אחת על השניה ומציעות תמיכה עסקית וחברתית, מחליפות טיפים ובונות חברות. כ-80% מהפליטים ברשת הזו בחרו להשקיע בבניית עסק קטן בבית. פטיה, שברחה מעיראק במהלך הפלישה ב-2003, שרדה על ידי צדקה עד לפני שישה חודשים. עכשיו היא מנהלת את העסק שלה של מוצרי עור ביתי, מייצרת חגורות, ארנקים ושרשראות מפתחות לתיירים מתוך ביטחון ביתה. בימים אלה, פטיה עסוקה בניית חייה מחדש. "אני עושה את דרכי", היא אומרת. זאנב, גם היא פליטה עיראקית, היא עכשיו מסדרת שיער בזרקה. בצד, היא...
ג'ינה קראוס-וילמר: ביום האישה הבינלאומי, התמקדו בסיוע לנשים פליטים להסתגל לחייהם החדשים. היא אומרת סוכנויות סיוע כמו שלה מטרה לעזור לנשים האלה לבנות מיומנויות עבודה ואומנות פיננסית. היא אומרת שהמאמץ כולל חינוך גברים על התפקידים החדשים של נשים ובנות.