כדי להילחם בהצלחה נגד המורדים, אולם, באסיל והשר המוביל שלו, ה"פרקוימומנוס" באסיל לקפנוס, נאלצו לקרוא לגנרל ברדאס פוקאס הצעיר, האחיין של הקיסר ניכפרוס השני, מהגולה בשנת 978 ולמנה אותו למפקד הצבאות המזרחיים. לאחר הניצחון שלו על סקלרוס, פוקאס וחסידיו החלו כעת לתכנן להפיל את הקיסר. הסכסוך לא פרץ מיד, אבל שני הצדדים התיישבו במה שהיסטוריון מארק ויטאו מכנה "מלחמה קרה". בשנת 985 התחיל הקיסר על ידי פיטור או הורדת דרגה של מספר גנרלים מזרחיים נאמנים לשבט פוקאס: ברדאס פוקאס עצמו הורד לדרגה של "דוקס" של אנטיוכיה ואוסטתיוס מלינוס שוחרר מהצבא. בשנת 986, עם זאת, לאחר התבוסה המשפילה של באסיל עצמו על ידי הבולגרים בשערי טריאן
וחזרתו של סקלרוס מהגלות בבגדד, הקיסר נאלץ למנות מחדש את ברדאס פוקאס כמפקד הכללי של המזרח. פוקאס בקרוב רימה את סקלרוס לפגישה והעביר אותו למעצר, אך כעת הסכסוך המכריע על הכס היה בלתי נמנע: ב-15 באוגוסט או ב-14 בספטמבר 987, בביתו של מלינוס בטימה של קרסיאנוס, הכריזו המשפחות האריסטוקרטיות המובילות שהתאספו על פוקאס כקיסר.