כותב המשך לקטע זה - כאשר התפרצות גדולה
התרחש בלונדון ב-1854, ד"ר ג'ון סנואו אסף נתונים על המקרים הפרטיים, במיוחד את מיקומם בסוהו (לונדון), באמצעות שיטות מתעוררות של ניתוח מרחבי ועקב אחרי מגעים כדי להסיק כי מים מזוהמים היו וקטור המחלה, והצליח לסגור את המקור. המפה שהצטרפה לדו"ח 1855 שלו הראתה מקרים בודדים, נערמים בכל מיקום בית, מראה בבירור ריכוז סביב משאבת רחוב ברוד כמו גם פערים במיקומים שהיו להם מקורות מים אחרים. המפה זוכה כעת לשבחים כמהפכנית; למרות שתפקידה בחקירה עצמה וההשפעה שלה על הסדר הוויכוח על סיבת המחלה לעתים קרובות מוגזמת, היא ראויה להכרה על תובנה של סנואו כי מפה הייתה הכלי היעיל ביותר לתקשורת הדפוסים המרחביים של המחלה.