ה-P25 החל להתחרות באירועים שאינם אליפות בספטמבר 1955. כוח הסוס של המכונית הוכיח להיות החוזק שלה, אבל בעיות ההתנהלות והיציבות שלה התגלו במהירות. שלושה דגמי טיפוס 25 נרשמו עבור טוני ברוקס, מייק הות'ורן ורון פלוקהארט בדוברט האליפות העולמית של המודל, הגראנד פרי הבריטי של 1956. עם זאת, אף אחד לא גמור. בעיות אמינות היו מטרידות את הצוות במהלך הפיתוח המוקדם של ה-P25. השסתומים הגדולים היו נוטים לתת לשברים להיכנס למנוע, והדיסק האחורי היחיד לעתים קרובות נכשל. P25 לא יסיים פרס גדול עד למקום החמישי של הארי של בפרס הגדול של מונקו בשנת 1958
אני לא יודע. של וג'אן ברה סיימו במקום השני והשלישי בפרס הגדול ההולנדי של אותה שנה. הם היו הפודיומים הראשונים של BRM. ארבע נקודות נוספות של Behra, Schell, והעובד החדש Joakim Bonnier הציבו את BRM במקום הרביעי באליפות הבונים. בוניר זכה בניצחון הראשון שלו ושל BRM בפרס הגדול ההולנדי של 1959. עם P25 פועל באופן אמין, BRM היה מסוגל להבטיח 3 באליפות הבונים. בדיוק כאשר ה- P25 הפך להיות אמין, קופר החל במהפכת המנוע האחורי ובמהירות הפך מכוניות מנוע מקדימה כמו ה- P25 מיושנות. BRM החלה לעבוד על דגם עם מנוע אחורי, P48 זמן קצר לאחר ניצחון בוניר. ה-P48 יחליף את ה-P25 באמצע עונת 1960.