כתוב המשך לפרק זה - לאחר מכן, במהלך מסעות המלחמה הראשונה, Lecca היה קפטן מחלקת התחמושת בדיוויזיה ה -22, אשר נסוג עם שאר הצבא למולדביה המערבית. באותה תקופה, רוויו שלו, "דנדנואה" ("הטעות") הוצגה על ידי מקסימיליאן בבוקרשט הכבושה על ידי הגרמנים.
הוא בוטל לאחר דיווחים שהוא לועג לכובשים. במהלך החלמתו בפודו אילואיי בחורף 1916, ליקה הראה סימני מחלה מחרידה (לפעמים מתוארת כפציעת מלחמה), והודה ללודוביץ' דאוש שהוא גוסס לאט, אך עדיין מקווה למצוא תרופה נס. הוא הושלם בקיץ 1917, והוא גר באיאשי, עם נטליה לקה כמטפלת. בין יצירותיו האחרונות היה כרך נוסף של שירה, "סימפל" ("הפשוט"). כמעט משותק לחלוטין בשנת 1918, הוא המשיך להיות בהכרה ומרגיש למרות, כפי שאורגולסקו זוכר, הוא היה מת מבחינה חברתית.