כתוב המשך לקטע זה - הקשר בין אירופאים ומונגולים החל בסביבות 1220, עם הודעות מפעם לפעם מהאפיפיור ומלכי אירופה למנהיגים מונגולים כמו החאן הגדול, ולאחר מכן לאילחאן בפרס שנכבשה על ידי המונגולים. התקשורת נוטה לעקוב אחר דפוס חוזר: האירופאים ביקשו ממונגולים להמיר את דתם לנצרות המערבית, בעוד המונגולים הגיבו בדרישות כניעה ומחווה. המונגולים כבר כבשו אומות נוצריות ומוסלמיות רבות בהתקדמותם ברחבי אסיה, ולאחר שהרסו את ניזרי אלמוט ואת השושלת המוסלמית העבאסית והאייובידית, במשך הדורות הבאים נלחמו בכוח האסלאמי שנותר באזור, הממלוכים המצריים. אתום הראשון, מלך האומה הנוצרית של ארמניה הקיליקית, נכנע למונגולים ב-1247, ועודד בחוזקה מלכים אחרים להתחבר לברית נוצרית-מונגולית, אך הצליח לשכנע רק את חתנו, הנסיך בוהמונד השישי ממדינת אנטיוכיה הצלבנית, שהכנע ב-1260. מנהיגים נוצריים אחרים כמו הצלבנים מאקרה חששו יותר מהמונגולים, וראו בהם את האיום המשמעותי ביותר באזור. לכן, ברוני עקר עשו ברית פסיבית יוצאת דופן עם הממלכים המוסלמים, ומאפשרים לכוחות המצריים להתקדם ללא התנגדות דרך שטח הצלבנים כדי לעסוק ולהביס את המונגולים בקרב עין ג'לוט.
בשנת 1260.