סיכום המאמר:  במשך שנים, הילידים האמריקאים קראו לבעלים של וושינגטון רדסקינס, דן סניידר, לשנות את השם של הקבוצה. זה מונח גזעני שמפחית את האנושיות של הילידים האמריקאים. ולדעתי, זה עולה על הטיעונים של תומכי "הרידסקינס" שמגנים על השם כסמל לגאווה של הקבוצה. אבל מה לגבי אלפי בתי הספר התיכוניים ברחבי ארצות הברית שיש להם את השם כמאסקוט שלהם? איפה הם נכנסים לדיון? ברגע שאתה לוקח בחשבון את חופש הדיבור, איך צריך להתקרב לנושא הזה? לאחרונה, בצפון מדינת ניו יורק, מועצת בית הספר של מחוז לנקסטר סנטרל הצביעה פה אחד לפרוש את הקמע והכינוי של בית הספר התיכון שלה - "העור האדום". הוועדה כינתה את הקמע "סמל של סטריאוטיפים אתניים" ואמרה כי בית הספר "לא יכול להמשיך בפעילויות שהן פוגעניות ופוגעניות לאחרים" - כלומר הילידים האמריקאים. חלק מהסטודנטים התנגדו להחלטת המועצה, וטענו במורשת ובמסורת של בית הספר. קבוצה של תלמידי תיכון לאנקסטר אירחה צעדת מחאה בה רבים מהם נשאו שלטים שכתוב עליהם, "גאוות עור אדום" ו"פעם עור אדום, תמיד עור אדום". במקרה, בערך באותו הזמן בדלאוור, בתי הספר למדעים של קונרד הודיעו כי הם יתחילו לנקוט צעדים להפסיק את הקמע שלהם "העורקים האדומים" לפני תחילת שנת הלימודים 2015-16. מחוזות בתי ספר מקומיים מגיבים לקורס ההולך וגדל של קולות שמתנגדים למסקטות הילידים האמריקאים העתיקים. יתר על כן, יש מחקרים שמראים כי קמעונים והכותרות האינדיאנים מזיקים לבריאות הנפש של צעירים ילידים אמריקאים. על פי מחקר אחד, תלמידים ילידי אמריקה מדווחים שיש להם הערכה עצמית נמוכה ותחושה מדוכאת של ערך עצמי כתוצאה של תמונות כאלה ושפה. מחקרים אחרים מראים כיצד כל הקבוצות האתניות נפגעות מהייצוג הרע של הילידים האמריקאים. לפי וונדי קווינטון, עוזרת פרופסור לפסיכולוגיה בקליניקה באוניברסיטת באפלו, "אנשים נוטים יותר להציג סטריאוטיפים שליליים גם לקבוצות אתניות אחרות". מה שבית הספר למדעים של קונרד ומועצת בית הספר של לאנקסטר...
לאחרונה, בתי ספר החליטו לפרוש את המונח "עור-אדום" עבור הקמע שלהם. סיימון מויה-סמית': זו עלבון גזעני שהגדר במילון, שהוא לא אנושי כלפי הילידים האמריקאים.