סיכום המאמר:  ב-2011, עיתונאים הצטופפו לקנשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כדי לדווח על הבחירות לנשיאות ועל האלימות שהובילה להצבעה. לצלם לאונרד פונגו היו תוכניות אחרות. "הייתי יכול להתמקד בבחירות, אבל בחרתי לעקוב אחרי אנשים", אמר פונגו. "רציתי לחוות את החיים בכפר... להבין צד אחר של האירועים האלה - לא אלה שדווחו בדרך כלל, אבל אחד שהיה הרבה יותר אישי". זה היה החיפוש האישי של פונגו שהביא לנו את "המוזר", סדרה שחור-לבן שעוזרת לנו לחוות את קונגו בשר ודם. הדיוקנאות העשירות והרכב של בני משפחתו של פונגו נותנים לנו רגש חי של מה זה להיות אנושי כמו המדינה שלך ספירלה לתוך כאוס. זה גם מעקף צילומי מהתמונות הקלישאות של קונגו - ייצוג עדין אך פסיכולוגי עמוק של איך המלחמה משפיעה על חיי היומיום. מלחמה היא משהו שפוגו חווה רק באופן שולי, שנולד וגדל בבלגיה לאמא בלגית ולאב קונגולי. סיפורים על הקונגו היו סיפורים שחשפו לגילונו האירופי. "מעולם לא הייתי בקונגו", הוא אמר. "הייתה לי תשוקה סמויה ללכת לשם במשך זמן רב מאוד. אני לא מרגישה נמשכת במיוחד לבלגיה... אבל ללכת (לקונגו) גרם לי להרגיש אפילו יותר אבוד". כדי להתחבר למשפחתו בקונגו, הצלם השתתף בטקסים של טבילה וחתונות, גירוש שדים ואסיפות פוליטיות. בכל מקום שהוא הסתכל, הוא הרגיש אתגר לאמונות הליבה שלו כשהוא ירד במורד שרשרת הדנ"א שלו. "הרגשתי מאתגר מאוד בזהות שלי, לפעמים כ'לבנה', לפעמים כ'שחורה'", אמר פונגו. "זה הוביל לסכסוכים רבים, פנימיים וחיצוניים; ויכוחים רבים; וזה גם כיוון את הדרך בה צילמתי". בעוד שהוא חש את קבלת הפנים החמה של משפחתו, פונגו עדיין חש חששה בחוסר רצון מסוים כשהם הסתכלו על המצלמה. אמונתם לא תמיד הייתה בלתי מעורערת, ומצב זה של מודעות הפך להיות נרדף לקונגו. רשתות חברתיות. עקוב אחרי @CNNPhotos...
הצלם לאונרד פונגו תיעד את חיי היומיום ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. המדינה האפריקאית נאבקה במשך השנים עם מלחמת אזרחים ואלימות בחירות.