סיכום המאמר:  הרבה סיפורי אהבה בכדורגל מתחילים במשחק משותף עם אבא. מעולם לא היה לי את זה, אבל שמעתי את הסיפורים וקיוויתי לחוויה אב-בן כשלקחתי את הבן הבכור שלי ג'יידן לוומבלי ביום ראשון. הוא בן 10 ומעריץ של צ'לסי כמו אבא שלו. לא כמו אחיו קובי, בן שבע, שהכריז לאחרונה שהוא מחליף קבוצה כדי לתמוך במנצ'סטר יונייטד. בראש שלי הייתה התקרית ברכבת התחתית בפריז. לא שאני דואגת למעריצי צ'לסי האמיתיים, אלא יותר לאלו האידיוטים שמתלבשים את החולצה וטוענים שהם מעריצי צ'לסי, בלי לדאוג לאיזו תמונה או מסר הם שולחים, ורק רוצים לגרום לצרות. אוהדי צ'לסי מצלמים עם מייקל דובררי (מרכז) ובנו הבכור, ג'יידן (שני מימין) בוומבלי. אוהדי צ'לסי מעודדים את הקבוצה שלהם בגמר גביע הקפיטל ואחד דובררי היה אחד התומכים בוומבלי. צ'לסי חוגגת את ניצחונה בגביע הקוקה-קולה בוומבלי ב-1998, הגביע הראשון של דוברי כמקצוען. לא ידעתי למה לצפות. לא הייתי בטוח במאה אחוז, אבל נסענו בתחבורה ציבורית על קו יובלי לפארק וומבלי כי רצינו ללכת במורד דרך וומבלי. גביע סופי לא יהיה אותו הדבר בלעדיו. זה היה נהדר לראות את פניו המרגשות של ג'יידן סופר את התחנות כשהתקרבנו לאצטדיון. ברגע שיצאנו מהתחנה ראינו גלים של אנשים בלבן וכחול. איזו הרגשה נפלאה זה היה ללכת במורד דרך וומבלי עם בני. כשחקן אתה לא מקבל לחוות את זה. אהבתי את זה בדיוק כמוהו. הגזעים השונים בחולצות כחולות הלכו לכיוון האצטדיון היה ברור לראות. זה לא היה כמו התמונה שהאידיוטים הגזעניים ציירו של אוהדי צ'לסי ברכבת התחתית בפריז. כשחקן אתה לא יכול לחוות את ההליכה במורד ומברלי. "אהבתי אותו כמו את הבן שלי", אמר דובררי. 'זה היה הרגשה נהדרת זה היה הולך במורד ומברלי דרך עם הבן שלי בין גזעים שונים בחולצות כחולות 'הסצנות על ומברלי דרך ניגוד גדול להתנהגות של כמה מעריצים על הרכבת התחתית בפריז בחודש שעבר. לצ'לסי יש מעריצים קוסמופוליטיים יותר מאשר כשהייתי...
לקחתי את הבן שלי לוומבלי כדי לתמוך בצ'לסי בגביע הקפיטול אחד. התמיכה של צ'לסי באותו יום הייתה רב-תרבותית וברוכה. הדאגה היחידה שלי הייתה המילים הגסות שהבן שלי בן 10 יכול לשמוע. אבל החדשות על יותר גזענות לכאורה על ידי מעריצים ברכבת היו מאכזבות. נהניתי מהיום כאב שחור ואוהד של צ'לסי שצפה בקבוצה שלו מנצחת.