סיכום המאמר:  בית לחם, הגדה המערבית (סי-אן-אן) בעיר התנ"כית בית לחם, סנה ג'מאני מתחממת ומוכנה לרוץ. זה לא המירוץ הראשון שלה, אבל היא אומרת שזה הכי חשוב. "אני רץ בארץ הקודש", מחייך ג'מאני. "אני רץ בפלסטין". יותר מ-3,000 רצים הגיעו לגדה המערבית למרתון פלסטין ביום שישי. עבור ג'מאני, זה לא רק מרוץ על הזמן. זה ריצה להכרה. "זה אומר שאתה רץ למען השלום", אומר ג'מאני. שבועיים לפני המרתון הזה, יותר מ-25,000 רצים השתתפו במרתון ירושלים. המירוץ היה חגיגת ספורט באירוע עירוני שמשך תשומת לב בינלאומית ותחרות. המסלול לקח את הרצים דרך ירושלים העתיקה והחדשה. הם היו חופשיים לברוח. אבל בבת לחם, רצים אומרים שהם רצים כדי להיות חופשיים. "אנחנו מנסים לעורר אנשים לקחת את הזכויות שלהם", אומר המארגן סיגנ פישר, "והזכות לתנועה היא הזכות היחידה שאתה יכול פשוט לטעון. אתה יכול לשים על נעלי הריצה שלך ופשוט לקחת את זה. " מרתון פלסטין מתקיים על ידי הוועד האולימפי הפלסטיני וזכות התנועה, ארגון ללא מטרות רווח שמשתמש בריצה כאמצעי של אקטיביזם. הם מרכזים את מאמציהם במה שהם רואים כאחת הזכויות הבסיסיות ביותר: תנועה. רבים מהרצים הם פלסטינים, והתנועה שלהם מוגבלת, ישראל אומרת, מסיבות ביטחוניות. המרתון לקח את הרצים לאורך מחסום ההפרדה בגדה המערבית, לתוך מחנה הפליטים איידה, ומטה מגדלי השמירה. נאדר אל-מסרי ניצח במרתון. הוא מעזה, והוא אומר שהוא היה צריך לחכות חמש שעות במעבר הגבול ארז כדי להתחרות. הוא הגיע לכיכר מאנגר בקו הסיום וקיבל קבלת פנים של גיבור. "ראיתי חלקים מהקיר בכל מקום. זה קשה מאוד, אבל אני עדיין גאה בעצמי כפלסטיני", אומר אל-מסרי. בשנה השלישית שלה, המרתון משך רצים מכל רחבי העולם, סוג של עולי רגל שעושים מסע לארץ הקודש, לא עבור דת, אלא עבור ספורט. "זה הישג", אמר ג'מאני אחרי שסיימה. "כל אחד מחפש הישג ב...
יותר מ 3,000 רצים הגיעו לגדה המערבית. "זה אומר שאתה רץ למען השלום", אומרת סאנה ג'מאני.