כתוב המשך לקטע זה - חברי המועצה המתוחכמים יותר ביקשו שלא יישמע חוק רפורמת הקרקעות למשך שלוש שנים, במקום המועד האחרון הנחשב באפריל 1865, וקוזה הסכים. בהסברו כי החלטתו של קוזה הייתה "הגינוי והרס החוק", דאג קוגלניצ'אנו כי איכרים, המודעים לעתידם, כבר לא יוכלו לשכנע לבצע "corvées". הוא איים על קוזה עם התפטרותו, ובסופו של דבר הצליח לשכנע את כל הצדדים המעורבים, כולל מנהיג האופוזיציה קרצולסקו, לקבל את יישום החוק החל מהאביב 1865; הכרזה של קוזה, "Către locuitorii sătești" ("לאנשי הכפר") מלווה את ההחלטה, ותואר על ידי Kogălniceanu כ"הצוואה הפוליטית של קוזה". למרות אמצעי זה, גורמים כגון אוכלוסייה גדלה, חלוקת חלקות בין צאצאים, חובות איכרים והסתמכות מתמשכת על הכנסות מעבודה על נכסים, יחד עם ספקולציה נרחבת של בעלים שכירות נכסים ומקרים שבהם שחיתות פוליטית הייתה מזיקת להקצאת הקרקע, הפכו את הרפורמה כמעט ללא אפקטיביות בטווח הארוך, ותרמו למסיבות הכפריות שהגיעו לשיאה במרד האיכרים של 1907
אני לא יודע.