מעבר: בבסיס המכניקה הקלאסית נמצא הרעיון כי תנועת גוף יכולה להיות מתוארת כשלוב של תנועה חופשית (או אינרציאלית) והסטייה מההתנועה החופשית הזו. סטייה כזו נגרמת על ידי כוחות חיצוניים הפועלים על גוף בהתאם לחוק שני של ניוטון של התנועה, שאומר כי הכוח הנקי הפועל על גוף שווה למסה (אינרציאלית) של הגוף כפול ההאצה שלו. תנועות האינרציאליות המועדפות קשורות לגאומטריה של החלל והזמן: במסגרות התייחסות הסטנדרטיות של המכניקה הקלאסית, אובייקטים בתנועה חופשית נעים לאורך קווים ישרים במהירות קבועה. במונח המודרני, נתיביהם הם קווים ישרים, קווים במרחב-זמן מעוקק. לעומת זאת, ניתן לצפות לתנועות אינרציאליות, ברגע שהן מזוהות על ידי התצפיפות של תנועות הגופים בפועל והסטייה שלהם לתנועה החיצונית של הגוף בהתאם לח
כוח הכבידה