כתוב המשך לקטע זה - בתחילת הסכסוך, הצבא הסרבי היה לא מאומן ולא מצויד היטב, שלא כמו הכוחות של האימפריה העות'מאנית. המטרות ההתקפיות שהצבא הסרבי ביקש להשיג היו שאפתניות מדי עבור כוח כזה, והם סבלו ממספר תבוסות שנגרמו כתוצאה מתכנון גרוע והפצה כרונית מדי. זה אפשר לכוחות העות'מאניים להדוף את ההתקפות הראשונות של הצבא הסרבי ולדחוף אותם בחזרה. במהלך סתיו 1876 המשיכה האימפריה העות'מאנית במתקפה מוצלחת שהגיעה לשיאה בניצחון על הגבעות מעל דוניס. במהלך הסכסוך השני, בין 13 בדצמבר 1877 ל-5 בפברואר 1878, כוחות סרביים התארגנו מחדש בעזרת רוסיה הקיסרית, שנלחמה במלחמת רוסיה-טורקיה שלהם. הסרבים הקימו חמישה גופים ותקפו את הכוחות העות'מאנים בדרום, ולקחו את הערים ניש, פירוט, לסקובץ וברנייא אחת אחרי השנייה. המלחמה התגלתה עם ההתקוממות הבולגרית, מלחמת מונטנגרו-אוטומאנית
ומלחמת רוסיה-טורקיה, אשר יחד ידועות כמשבר המזרח הגדול של האימפריה העות'מאנית.