סיכום המאמר:  "סיבות להישאר בחיים" מאת מאט הייג. מאט הייג עבד באיביזה עם החברה שלו אנדריאה כשהחיים שלו פתאום השתנו. בגיל 24 הוא היה חיה של מסיבות, כפי שהודה בעצמו, ששתו יותר מדי, ואילו אכלו וישנו מעט מדי. יום אחד הוא הרגיש את מוחו מתנדנד ומתלבט בתוך ראשו, והוא הוטל על ידי תחושה של פאניקה אינטנסיבית, כמו גם הרצון לסיים את חייו. תיאורו של מאט הייג ממקור ראשון של המחלה האכזרית הוא קריאה זוהרת. "לברוח ממוח בוער, "שבו מחשבות בוערות ועושנות כמו רכוש ישן שאבד באש. הוא הלך לקצה צוק, הסתכל על הים התיכון וחשב: "צעד אחד" מול הכאב של להיות בחיים. מעת לעת מרבית האנשים יתלוננו שהם מרגישים "מדוכאים". מילה זו היא קל להגיע עבור כאשר מרגישים עמום למטה או אולי כאשר אנחנו <unk>ve נעשו עצובים מסיבה טובה מאוד <unk> כגון אבדן לאחרונה או אובדן עבודה. או כאשר הלחץ בעבודה או בהעברת בית הוא כל כך גדול שאינך יכול לישון או לקום בבוקר. אבל דיכאון קליני אמיתי לא צריך להיות מבולבל עם פנים אחרות של עגמת רוח. בסיפור קצר, מלהיב, ממקור ראשון על דיכאון ואיך הוא נלחם בו, הסופר הייג לא משאיר לנו ספק באשר לאופי האמיתי והמפחיד של החיה. כותב 13 שנים לאחר שפתאום הותקף על ידי "מציאות קלאוסטרופובית וסובלת חדשה", הייג מספק מספיק פרטים על הסימפטומים של דיכאון כדי להרתיע מישהו מלקחת את השם של מצב אכזרי זה לשווא. עצבות היא לא מחלה, אבל דיכאון בהחלט כן. התאבדות הורגת יותר אנשים מסרטן הקיבה, קרוזיס הכבד, סרטן המעי הגס, סרטן השד או אלצהיימר, לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי. הייג לוקח את זה צעד אחד קדימה: <unk>כמו שאנשים שמתאבדים הם, לעתים קרובות יותר מאשר לא, מדוכאים, דיכאון הוא אחת המחלות הקטלניות ביותר על פני כדור הארץ. <unk>היא הורגת יותר אנשים מאשר רוב צורות האלימות האחרות <unk>מלחמה, טרור, התעללות במשפחה, תקיפה, פשע נשק <unk> ביחד.<unk>...
בגיל 24 חייו של מאט הייג השתנו כשהתפתח לו דיכאון קליני. בספרו הוא חולק את סיפורו ממקור ראשון על המחלה האכזרית. התאבדות הורגת יותר אנשים מאשר סרטן הקיבה והחזה או אלצהיימר.