כותב המשך לקטע זה - בדיוק כפי שהמועצות המקומיות היו בסיסיות בהשגת העברת כוח שקטה, במיוחד בערים הגדולות, הן הפכו במהרה למקור לריב ולפרדת שטח בעקבות הסרת הרשויות המלכותיות. בניו גרנדה, האליטות בערים המרכזיות היו מחולקות בנוגע לתמיכה בממשלה בספרד, כאשר "החונטות" תמכו בריבונות ובערים אחרות במקום זאת תמכו בפרדיננדוס השביעי ובשלטונות המלכותיים המונחים על ידי מועצת המלוכה של ספרד. פלגות מלוכותיות בהנהגת קצינים ספרדים הצליחו לתפוס את השלטון בערים סנטה מרתה, פנמה (עד אז, עדיין חלק ממלכות סגן גרנדה החדשה), פופאיאן ופסטו, ובקרוב נכנסו למאבק נגד האזורים עם ממשלות אוטונומיות. בעוד האזורים המלכותיים היו חלשים מבחינה צבאית והובסו לעתים קרובות על ידי ה"חונטות", הם הצליחו להפוך למקור של חוסר יציבות אשר גם שמר על רעיון הפיוס עם ספרד בחיים, וניקול את המשאבים והאנרגיה של הממשלות הפטריוטיות. חלק מהערים המלכותיות הללו הפכו לבסיסיות מאוחר יותר במערכה הצבאית לכבוש מחדש את גרנדה החדשה.
אני לא יודע. לכן חלוקה כזו מונעת את הקמתה של מדינה מאוחדת בניו גרנדה.