סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) יש זרם קבוע של דם זורם על פניו מחתך ממש מעל העין שלו. הנשימה המהירה שלו, עם הפה הפתוח, מושכת בחוסר כוונה חלק מהדם פנימה, ומחליפה את צבע השיניים שלו. הוא נראה מסוחרר, כנראה עם זעזוע מוח. אבל אין רופאים מאומנים סביב כדי להעריך. ואפילו אם היה, זה ספק כל דבר רופא יכול לומר היה לעצור אותו מלהילחם. הקהל שהתאסף בחצר האחורית של הפרבר של מיאמי לא ייתן לו. יש להם יותר מדי כסף שהושקע. חוץ מזה, הקרב הבלתי חוקי הזה הוא הדרך הבטוחה ביותר שהוא יכול להרוויח כסף. והסיכוי הטוב ביותר שלו להגיע לחלום האמריקאי. כשראיתי לראשונה את הקלטת הזאת מהסרט התיעודי "קרב כלבים", נרתעתי. כאן אנחנו מכירים את יום השנה ה-50 של "יום ראשון דמים" בסלמה, אלבמה, ובמדינה הסמוכה יש נואשים, גברים שחורים מובטלים מכה את הגיהינום של אחד את השני עבור מאה דולרים. בעוד שהסרט הקלאסי "מועדון קרב" משנת 1999 גרם לקרבות רחוב מאורגנים להיראות כמו צורה סקסית של פסיכותרפיה לגברים מדוכאים (וגם חלק מהחבר'ה שמשתתפים בקרבות רחוב מתאימים לחשבון), הרוב המכריע בסרט התיעודי פשוט זקוק לכסף. כי באזור מיאמי העניים חיים על 11 דולר ליום. ובווסט פריין, הפרברים שבהם מתקיים "קרב דוג" ושם כמעט 75% מהתושבים הם שחורים, האבטלה עדיין גבוהה. "זה העתיד של אמריקה", אמר הבמאי של הסרט, בילי קורבן. "כשמסתכלים על שיעור האסירות, במיוחד של גברים שחורים, ועל אי השוויון בהכנסה, החיים שאתם רואים ב'Dawg Fight' הם הכיוון שלנו. "יש לנו את חוקי הסמים המגוחכים האלה, "שהופכים את זה כמעט בלתי אפשרי להשיג עבודה ברגע שאתה נעצר. ואם אתה יכול למצוא עבודה, זה לא משלם מספיק כדי להאכיל משפחה". המספרים מדברים בעד עצמם. בארצות הברית יש 5% מאוכלוסיית העולם אבל 25% מהאסירים שלה -- בהרבה יותר מכל מדינה אחרת. בינתיים, בין 2009 ל-2012, 1% מהאמריקאים העליונים השיגו 95% מכלל גידול ההכנסה. אז בעוד זה נכון האבטלה ירדה...
הסרט התיעודי "קרב דוג" מראה גברים שנלחמים בפרבר של מיאמי בשביל כסף. זו ההזדמנות היחידה של חלק מאיתנו להגיע לחלום האמריקאי.