כתוב המשך לפרק זה - הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968
הביא את הרגשות האנטי-רוסים לחזית, ומאפשר לסבין דרגוי להלחין ולהפיץ גרסה מוזיקלית שלישית של "La arme". בערך באותו הזמן, אפטימיו שינה את עמדתו, וזמר את "דוינה" בפני חבריו לסופרים בפגישה באולם בראגדירו, בוקרשט. הצנזורה התערבה שוב בשנת 1969, כאשר מאמר על ההיסטוריה הרומנית של הסופר הפולני ג'וליוש דמל נאלץ לסגת מחנויות הספרים הרומניות על כך שהציג את שתי השורות הראשונות של "דוינה" כמוטו. בשנות השבעים, בעקבות הידרדרות הקשרים בין רומניה לברית המועצות, המנהיג הקומוניסטי ניקולאי צ'אושסקו הפך להיות יותר אדיב כלפי "דוינה". בפגישה מלאה של המפלגה הקומוניסטית בתחילת אותו עשור, הוא כביכול ציטט את הקללה על כלבים "אכיל הלבבות" של xenophiles. פיימן זאינאה, אז נזיר ומדריך תיירים בפוטנה, נזכר כי מעולם לא מנעו ממנו לדקלם את השיר בפני מבקרים מקומיים; וכי וירג'יל רדוליאן, שר החינוך, ביקש ממנו במיוחד לצטט את "דואנה" להונגרים ורוסים שהשתתפו בפסטיבל העולם הרביעי של הנוער והסטודנטים. הוא מדווח עוד כי מיו דוברסקו, פוטנטאט קומוניסטי במחוז סוצ'אווה, לא התחייב להוציא מחדש את "דוינה" בספרי הלימוד, "כפי שאתה יודע איך הדברים בינינו לבין השכן הגדול שלנו במזרח", אבל הוא עודד בגלוי את המשך הקריאה.