כתוב המשך לפרק זה - מפקדים ונושאי פיקוד. ההחלטה של בעלות הברית לפלוש לגואדלקנל התפתחה במהלך תקופה של עימותים ברמה הגבוהה ביותר של פיקוד. כבר בפברואר 1942, מפקד הצי האמריקאי אדמירל ארנסט קינג החל לקדם תנוחה תוקפנית יותר באוקיינוס השקט. זה היה בניגוד הן למפקדי המטה המשותף של ארה"ב, כולל הגנרל ג'ורג' מרשל, והן למנהיגות המלחמה של בריטניה, שכולם היו יותר בהתאם לעדיפויות "גרמניה קודם" למשאבי מלחמה. קינג הצליח להעביר משאבים רבים יותר לאוקיינוס השקט, אפילו כשהמאמץ האמריקאי בצפון אפריקה היה מתפוגג. עד מרץ, התפרץ מחלוקת קשה בין אדמירל קינג והגנרל דאגלס מקארתור בנוגע לאופן שבו משאבים אלה היו אמורים להיות מוצבים. זה בסופו של דבר נפתר עם פשרה משאיר גנרל מקארתור אחראי על אזור דרום מערב האוקיינוס השקט ונושא עם תפיסת איי שלמה
ממערב לגואדלקנל, החוף הצפוני-מערבי של גינאה החדשה, ואיי ביסמארק כולל המבצר היפני של רבאול. אדמירל צ'סטר נימיץ יפקד על אזורי האוקיינוס השקט וינהג לאורך האוקיינוס השקט המרכזי. אדמירל רוברט גורמלי, תחת פיקודו של נימיץ, יפקד על אזור דרום האוקיינוס השקט ויכבוש את טולאגי, שם הקימו היפנים בסיס מטוסי מים. גורמלי היה גם, כמעט כחשבה שנייה, לתפוס גואדלקנל, שבו נתיב טיסה יפני היה בבנייה. תחת גורמלי, אדמירל פרנק פלטשר הפך למפקד כוח המשימה בעלות הברית 61.