סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) הילרי קלינטון עבדה קשה בשבוע שעבר כדי לשים את סימן "סוף מת" על סיפור דואר האלקטרוני של מחלקת המדינה על ידי הכרזה לא היה שום דבר למצוא. אבל בחיפזון שלה לשלוט בנרטיב, קלינטון אולי החמיצה (שוב) את התמונה הגדולה יותר: בפוליטיקה כמו בעסקים, אותנטיות חשובה. במסיבת העיתונאים שלה היה את הצליל המוכר של הופעה מבוקרת -- ההסבר המעודכן בזהירות, העמדה הלוחמת -- שהרחיבה את האמונה שלנו שמה שהיא מספרת לנו הוא באמת כל הסיפור. אנשים תוהים: האם היא משחקת את זה ישר איתנו? למה החשד המציק שהמותג הילארי לא כולל את זה שהיא לא מביאה לשולחן הציבורי מי היא באמת? כפי שהסופר ג'ו מקגניס דיווח בספרו הקלאסי על מסע הבחירות של ניקסון ב-1968, "מכירת הנשיא", יועצים פוליטיים כבר מזמן החלו למכור מועמדים כמו סבון. התרגול התגבר מאז שנות ה-60 כאשר הקמפיינים הגיעו למסקנה כי מותגים פוליטיים עומדים בפני אותם מבחנים בקרב המצביעים כמו מותגים צרכניים בקרב הלקוחות. ובקרב הצרכנים כיום, אותנטיות משמעותה גדולה יותר להצלחה מאשר בכל תקופה אחרת בהיסטוריה של המותגים. הרצון לאותנטיות הוא מנוע הכנסות מוחשי עבור מותגים. יותר ויותר, אנשים רוצים לתת את כספם למותגים -- פוליטיים וגם מסחריים -- שיש להם מערכת ערכים שהם יכולים גם לקנות. כפי שאמר הסופר ג'יימס גילמור ל"ניו יורק טיימס", תחושת האותנטיות מחזקת את האמון במה שהוא אמיתי "בעולם המתבצע יותר ויותר, המומצא ומתווך". מחקר גלובלי שנערך לאחרונה מצא כי 63% מהצרכנים יקנו מותג שהם רואים כאמיתי על פני המתחרים שלו, ויותר מ-60% ימליצו על ארגון שהם רואים כאמיתי. התעלמות מהחשיבות של אותנטיות לבוחרים היא סיכון משמעותי, כפי ששניהם, מיט רומני ואל גור, למדו מאוחר מדי. והם רצו בסביבה תפיסתית סלחנית יותר מאשר היום. הבוחרים זיהו בקלות את הפער בין מי שהמועמדים האלה באמת היו ואיך הם רצו שנבין...
הילארי קלינטון נאבקה בשבוע שעבר להניח את סיפור הדואר האלקטרוני מאחוריה. פיז: הצרכנים מעריכים יותר ויותר מותגים שנחשבים לאותנטיים. האם המותג קלינטון מתאים?