ספרו השני של סלדג' פותח ב-1945 כאשר הדיוויזיה הראשונה של חיל הנחתים נשארה באוקינאווה לאחר הקרב של 82 ימים כדי לנקות ולהתכונן לפלישה הצפויה שלהם לבסיס הימי יוקוסוקה בפה של מפרץ טוקיו. אף אחד מהנחתים לא ציפה לשרוד פלישה כזו. אחרי הפצצות האטום והכניעה המיידית של יפן
הם לא חגגו, אלא היו עסוקים על ידי חזרה לעבודה הידנית האינטנסיבית של ניקוי. במילותיו של סלדג', "אני חושב שבאמת פחדנו להאמין שזה נכון... הזיכרון של כל כך הרבה חברים מתים היה עדיין טרי במוחנו".