כתוב המשך לפרק זה - בתחילת 1862, רוס חזר לשירות. עד סוף פברואר, 500 חיילים והוא הוקצו לתקוף את צבא האיחוד. הוא הוביל את הקבוצה מאחורי קווי האויב, לקייטסוויל (כיום וושבורן), מיזורי, שם הם אספו מידע מודיעיני, הרסו כמה קרונות של אספקה למשרדים, כבשו 60 סוסים וחמורים, ולקחו 11 שבויים. בחודש שלאחר מכן, המחלקה הוקצה ל- ארל ואן דורן, כעת רב-גנרל, שאיתו שירת רוס במהלך הקרב בכפר ויצ'יטה. תחת פיקודו של ואן דורן, הובסה הקבוצה בקרב על גבעת האפונה; רוס ייחס את ההפסד שלהם אך ורק לוואן דורן, והאשים אותו בכך שהוא צעד יותר מדי והזין את חייליו פחות, ובכישלון בקואורדינציה הנכונה של תוכנית ההתקפה. באפריל, הקבוצה נשלחה לדס ארק, ארקנסו. בגלל מחסור בקר, חיל הפרשים של רוס קיבל פקודה לרדת מהסוס ולשלוח את הסוסים שלהם בחזרה לטקסס. היחידה, שעתה הלכה ברגל, נסעה לממפיס, טנסי, והגיעה שבועיים לאחר קרב שילה
אני לא יודע. רוס הצטנח בקרוב עם חום מתמשך, והיה חולה מאוד במשך שמונה שבועות. עד שהוא חשב שהוא נרפא, משקלו ירד ל-57 ק"ג בלבד.