-הניצחונות הבריטיים על בורמה בשנת 1826 הניחו את הבמה למאה שבה ההיסטוריה הצבאית של תאילנד הייתה להיות נשלטת על ידי האיום של הקולוניאליזם האירופי. בתחילה, עם זאת, הדאגה הסיאמית נשארה ממוקדת על יריביה המסורתיים של בורמה וייטנאם. סיאם התערבה בתמיכת בריטניה נגד בורמה ב-1826, אך הביצועים החלשים שלה עוררו את התקפת הפתעה של צ'או אנווונג על קוראט. ההתנגדות של ליידי מו מיסדה אותה כגיבורה תרבותית, והניצחון של הגנרל בודינדצ'ה שנתיים מאוחר יותר מיסד אותו כדמות מרכזית בהיסטוריה הצבאית של תאילנד. המערכה המוצלחת שלו במלחמת סיאם וייטנאם (1841-1845)
אישר מחדש את הכוח הסיאמי על קמבודיה. ב-1849, החלשות כוחה של בורמה עודדה מרד בין המדינות שאניות של קנגטונג וצ'יאנג הונג, שנשלטו על ידי בורמה. צ'יאנג הונג ביקש שוב ושוב תמיכה סיאמית, ובסופו של דבר סיאם הגיבה עם שליחת כוחות ראשוניים בשנת 1852. שני הצבאות נתקלו בקשיים במערכות בחבל ההררי הצפוני, ולקח עד 1855 לפני שהסיאמים הגיעו לבסוף לקנגטונג, אם כי עם קושי רב והשימוש במשאבים הסיאמיים הביאו בסופו של דבר לסגתם. מלחמות אלה המשיכו להתנהל באופן המסורתי, עם פילים של מלחמה שהוצבו בשדה נושאים ארטילריה קלה במהלך התקופה, ולעתים קרובות היו גורם מכריע בקרב. בינתיים, החולשות הצבאיות הנראות של סין במלחמות האופיום הראשונה והשנייה עם בריטניה ולאחר מכן צרפת בין שנות ה -1830 ל -1860 עודדו את סיאם לדחות ריבונות סינית בשנות ה -1850. סיאם, עם זאת, הייתה תחת לחץ צבאי ומסחרי מעצמות אירופיות, וכפי שהמלך רמה השלישי אמר על ערש דווי בשנת 1851: "לא יהיו לנו יותר מלחמות עם בורמה וייטנאם. הם יהיו לנו רק עם המערב".