כתוב המשך לפרק זה - רוב הסופרים שתרמו בתקופה שלפני השחרור היו גם יצירתיים מאוד בתקופה זו. ראשיד קרים כתב רומנים המבוססים על החברה של מעמד הביניים ועל ניתוחם החברתי והפסיכולוגי. אלאודדין אל-אזד, שווקת עלי, רזיה חאן ודילרה האשים, מחמודול חק, אחמד סופה, סעיד שמסול חק הוא בין שמות בולטים אחרים. סעיד שמשול חק, הידוע בשם סעיד חק, כתב מספר רב של רומנים יחד עם מספר עצום של ספרים מסוגים אחרים. הוא תמיד מאוד ניסיוני הן בטכניקה והן בצורה. "Khelaram Khele Ja" הציב אותו במחלוקת גדולה על הגדרתו הפתוחה של ההתנהגות המינית האנושית. ברומנים שלו כמו "דוראטו", "מאהשוניה פורן מאסטר", "אק ג'ובוקר צ'יאפוט" וכו' מלחמת השחרור, ההשלכות שלה, הקיום האנושי חסר תקווה וניתוח של המוח האנושי והחברה מקבלים תמונה חדה. סופר חזק אחר, שוקאט עלי, כתב את "פרודושה פראקרייטוג'ון", שהוא ייצוג אמיתי של הבנגלית במאה ה -12 בתקופת המלך לאחחאן סן. טרילוגייתו "דאקשינאיינר דין", "קולאיה קלאסרוט" ו "פורבראטרי פורבאדין" ראויה לשבחים רבים. מחמודול חק כתב את "אנוור פאת'שלה" לפני מלחמת השחרור
ב-1967. הוא כתב את "ניראפוד טונדרה", "חלאגר" (נכתב בשנת 1978, פורסם בשנת 1988), "קלו בורוף" (נכתב בשנת 1977, פורסם בשנת 1992) ו"מאטיר ג'אהג'" (נכתב בשנת 1977, פורסם בשנת 1996). אחמד סופה, כתב רומנים עם טון שונה. ב"אונקר" (1975) הוא הציג את המחשבה הבנגלית המדוכאת בתקופה שלפני השחרור בצורה אמנותית וסמלית מאוד. ב"גאבי בריטיאנטו" הוא מציג את התמונה העכשווית באלגוריה מדוקדקת. "ארדק נרי ארדק אישווארי", רומן על אהבה רומנטית, נחשב לרב יצירת המופת שלו. "פושפה בריחקה אבון ביהונגו פוראן" שלו הוא סיפור על הקשר האמיתי של האדם לטבע.