כתוב המשך לפרק זה - ב-21 בספטמבר, במהלך הקרב על נהר נימן
, הוא קיבל פקודות דחופות לעזוב ולקחת עמדה הגנתית לאורך נהר נמן. באותו זמן, הגדוד היה 500 גברים ורק 5 קצינים ואין טלפונים. בהוג'ה, ויטקאוסקאס גילה כי הכוחות הליטאים עברו לדרוסקינקי, שם הכוחות הפולנים התמקדו בתקיפה שלהם. ויטקאוסקאס יצר קשר עם מפקד הכוחות הרוסיים בגרודנו שהבטיח לשלוח את גדודי הרגלים ה-48 וה-49 אך הם מעולם לא הופיעו. הכוחות הפולנים כבשו את דרוסקינקי והתחילו את התקדמותם לכיוון הוז'ה. ויטקאוסקאס הורה על נסיגה לתחנת רכבת ברכבת סנט פטרסבורג-וורשה, אך הכוחות הפולנים הגיעו לשם קודם. הגדוד היה מנותק מהיחידות הליטניות האחרות. ויטקווסקה החליט לחזור לויטקווסקה. למחרת הם צעדו אל העיר, אך גם היא נלקחה על ידי הצבא הפולני. הגדוד פנה לווסילישקי ודחף ללידה, שם מצא כמה אנשים מהגדוד הראשון של גדוד הרגלים השביעי. ויטקאוסקאס הצליח לקבל רשות מהפקד הרוסי לאסוף את הגברים ולהמשיך לאשמיאני, שהם הגיעו אליו ב-30 בספטמבר 1919. משם הם פנו לווילניוס והצטרפו לכוחות הליטאים. בסך הכל, כדי להימלט מהקיפה והכיבוש, הוביל ויטקאוסקאס כ-750 גברים שצעדו במשך 7 ימים בנסיבות קשות מאוד בשל מחסור במזון עבור הגברים ובמזון עבור הסוסים.