כתוב המשך לפרק זה - לאחר מלחמה מר עם הודו והפסד
של מזרח פקיסטן, התנועות השמרניות נחשבו כהכה האחרונה לחזון שלהם באותה תקופה. ה-PPP השמאלי התחיל תהליך לאומיות כדי להפריע לבעלות פרטית על התעשייה במדינה. ב-1973, הפרעות אלימות שהוזמנו על ידי ג'אי איל אילצו את ה-PPP להעביר את חוק התיקון השני כדי להכריז על שליטה אחמדית כבלתי מוסלמית. חלק גדול מהחוקה היה נטייה פילוסופית לעבר שורשים ומוסדות שמרניים. ג'יי-איי איבדה את כל תמיכתה במהלך תקופה זו, ומפלגה שמרנית חדשה, הליגה המוסלמית הפקיסטנית, מצאה את תמיכתה המסופקת על ידי הוגים קפיטליסטים בעלי השפעה, משקיעים ותורמים עשירים שהתנגדו לתוכנית הלאומיות. אף על פי ש-JIL היה התורם העיקרי של הברית הלאומית הפקיסטנית הימנית (PNA), הליגה המוסלמית הפקיסטנית הייתה המפלגה בעלת המשאבים הגדולים מכולם. למרות הפופוליזם וההון הפיננסי המוני שהושקע לטובת הברית הלאומית הפקיסטנית (PNA), הברית ביצעה ביצועים גרועים במהלך הבחירות הכלליות שנערכו בשנת 1977. מעשי חוסר ציות אזרחי מסיביים, אלימות ימנית וקריאות לחוק צבאי הובילו לפיטור ממשלת ה-PPP ב-1977 לאחר שחוק צבאי התקדם.