סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) הסוף של "ג'ינקס", הסרט התיעודי בן ששת החלקים של HBO על יורש הנדל"ן רוברט דרסט, פתח ויכוח על השאלה אם כמה הצהרות פוטנציאליות שדרסט עשה בזמן שהוא היה בשירותים למיקרופון יכולות לשמש בתביעה הפלילית שלו. דרסט, כפי שכנראה שמעת, הואשם ברצח ברצח בקליפורניה לפני 15 שנה, והוא היה חשוד, אך מעולם לא הואשם, בהיעלמותה של אשתו הראשונה בניו יורק. האם המילים הקלטות של הנאשם יתקבלו כנגדו או לא, כרוכות במבט על חוקי הראיות ועל החוקה, כמו גם על הרעיונות המשתנים שלנו על פרטיות. בעוד עורכי הדין של דרסט יכולים להציג מספר טיעונים כדי לדכא את ההצהרות האלה ולמנוע את קבלתם במשפט, הודאות השירותים צפויות להיחשב. בואו נסתכל על שלוש סיבות עיקריות לכך: 1. אני לא יודע. האם זו שמועה בלתי מתקבלת על הדעת? כנראה שלא. שמועה מוגדרת כהצהרה שנעשתה מחוץ לבית המשפט, שהוצעה בבית המשפט על אמתה. זה באמת רק אומר עד לא יכול להעיד במשפט על גרסתו של מישהו אחר של העובדות. אם משפט מתחיל ב"הוא אמר לי" או "היא אמרה לי", זה כנראה שמועה. כצעה כללית, שמועה אמורה להיות בלתי מתקבלת, אבל החריגים כמעט בולעים את הכלל עצמו - עד כדי כך שרבים מהפרשנים הציעו לבטל את הכלל עצמו, מלא החריגים. אולי הקטגוריה הגדולה והמוכרת ביותר של חריגות שמועה היא הודאות והודאות. אלה יכולים להיתפס כנגד הנאשם. -למה? למה? ובכן, הרעיון הוא שההצהרות האלה אמינות. המחשבה היא שאנשים בדרך כלל לא מודים במשהו אלא אם כן הם עשו את זה. שניים. האם זו הפרה של זכותו החוקתית של דרסט מפני האשמה עצמית? שוב, כנראה שלא. הכללים של החוקה האמריקאית הם עניין אחר. סעיף ההאשמה העצמית של התיקון החמישי קובע כי "אף אדם... לא ייאלץ בכל מקרה פלילי להיות עד נגד עצמו"... לפי ההגדרה, חובה...
רוברט דרסט עשה כמה הצהרות פוטנציאליות מפלילות בסוף "ג'ינקס" של HBO עורכי הדין של דורסט ירצו למנוע את הודאתם במשפט, אבל הם כנראה ייחשבו.