סיכום המאמר:  "אז אתה נבייש בפומבי" מאת ג'ון רונסון. בושה מטרידה את הארץ. זה מעיר אותנו בשלוש לפנות בוקר. הוא שוכן בפינות הסודיות ביותר של חיינו. זה בזבוז מוחלט של זמן ואנרגיה, אבל עבור רבים מאיתנו זה עבודה של חיים כדי לקבל את זה. אני חושב שאיבדתי את רוב הכסף שלי, אבל עדיין יש לי עוד מעט, אם יתקצר לך. ובאותו הזמן, הנבלים האמיתיים של הקטע, האנשים שבאמת צריכים להרגיש בושה על מה שהם עשו וממשיכים לעשות, לא מרגישים בכלל. ג'ימי סוויל היה חסר בושה. אני מכיר כמה בנקאים, ואני לא מכיר אף אחד שמרגיש משהו מלבד שמחה שהוא ובני מיתו הצליחו להימלט מזה. אז זה נושא חשוב, ומרתק. שני ספרים חדשים שוקלים את הבושה מנקודות מבט שונות. ג'ון רונסון הוא עיתונאי ומשדר שקיבל מוניטין כותב על אנשים מאוד מוזרים. אבל בשביל הספר הזה, הוא דיבר עם אנשים נורמליים שמצאו את עצמם במצבים לא נורמליים. כי אלה אנשים שהושפלו, בפומבי, בצורה משפילה, נוראית. לפעמים מה שהם עשו הוא די גרוע; לפעמים מה שהם עשו הוא שום דבר גדול בכלל. אבל בכל מקרה, פסק הדין של ההמון היה חסר רחמים. בספרו, ג'ון רונסון מתעקש על כך שיש פוטנציאל בכל אחד לשפוט חסר רחמים זה (תמונה מאוחסנת) קחו את המקרה של ג'סטין סאקו, איש יחסי ציבור צעיר מניו יורק שצייץ את זה: "הולך לאפריקה. אני מקווה שאני לא אקבל איידס. סתם צחקתי. אני לבן! כמו בדיחות ללכת, זה בהחלט בקצה טעם רע של הספקטרום, וזה לא אחד הייתי עושה. אבל הנקודה היא: זה היה בדיחה. אחד מ-130 העוקבים של ג'סטין בטוויטר צייץ מחדש את זה, ואז אחרים צייצו אותו שוב ושוב. כשהיא נחתה בנמל התעופה של קייפטאון, הייתה הודעה מחברה הכי טובה שלה. אתה צריך להתקשר אליי מיד. את הטרנד מספר אחת בעולם בטוויטר כרגע. ההתעללות הייתה מדהימה. <unk>כל מה שאני רוצה לחג המולד הוא לראות את הפנים של ג'סטין סאקו כשהמטוס שלה נוחת והיא בודקת את תיבת הדואר הנכנס/תא הקולי שלה.<unk> <unk>אנחנו...
לג'ון רונסון יש מוניטין של כתיבה על אנשים מוזרים ביותר. הוא דיבר עם אנשים נורמליים שהושפלו בצורה משפילה. בספרו הוא מתעקש על הפוטנציאל להתנהגות כזו הוא בכולנו.