כתוב המשך לפרק זה - בתחילת המהפכה הצרפתית, הכוחות השוויצרים, לפחות כזרים בשם, עדיין נחשבו אמינים יותר מאשר עמיתיהם הצרפתים בתקופה של אי-שקט אזרחי. בהתאם לכך, גדודי שווייץ היוו חלק משמעותי מהצבא המלכותי שהוזמן לפריז על ידי לואי ה -16 בתחילת יולי 1789. מחלקה של גרנדירים שוויצריים מהגדוד סאליס-סמדה נשלחה כדי לחזק את חיל המצב של כלא הבסטיליה זמן קצר לפני שהוא היה מוקף על ידי האספסוף
אני לא יודע. לאחר מכן, הכוחות השווייצריים וחיילים מלכותיים אחרים נסוגו לחילוני הגבול שלהם. במהלך השנים הבאות, גדוד ארנסט ספג סדרה של עימותים עם אזרחים מקומיים, שהגיע לשיאו בקרב בן יומיים עם המיליציה של מרסיי בשנת 1791. אינדיקציה זו של טינה עממית גוברת נגד השוויצרים גרמה לקנטון ברנה לזכור את הגדוד המפוטר. גדוד שוויצרי אחר, צ'אטו-ויוקס, שיחק תפקיד מרכזי בעניין ננסי (מרד) של 1790 ו-23 מחייליו הוצאו להורג, לאחר משפט על ידי הקצינים השוויצריים שלהם. עם זאת, המשמר השוויצרי נשאר נאמן ונשחט ב-10 באוגוסט 1792, כאשר ההמון תקף את ארמון הטוילרי, למרות שלואי ה -16 כבר עזב את הבניין. אחת עשרה גדודי חיל הרגלים השוויצריים פורקו על פי צו שאושר על ידי האסיפה הצרפתית ב-20 באוגוסט 1792. יותר משלושת אלפים חיילים שוויצרים הועברו באופן אישי ליחידות צרפתיות ונמשכו בשירות. עם זאת, רבים מהאנשים חזרו לשווייץ, שם היו צריכים לנקוט באמצעים כדי לספק להם הקלה ושילוב מחדש בחברה הכפרית ממנה רובם נלקחו.