לאחר המחלוקת על הבחירות של 1876, טילדן הפך למועמד הדמוקרטי המשוער בבחירות לנשיאות של 1880. הוא סירב לרוץ לתפקיד מושל נוסף ב-1879, ובמקום זאת התמקד בבניית תמיכה עבור המינוי לנשיאות ב-1880. הגילויים של ועדת הפוטר, יחד עם בעיות בריאותיות מתמשכות של טילדן, שניהם פגעו במעמדו הלאומי של טילדן, אבל הארגון הפוליטי העליון שלו והעושר האישי הבטיחו שהוא נשאר מתמודד רציני למועמדות הדמוקרטי. מעמדו של טילדן במפלגה ירד עוד יותר לאחר הניצחון הרפובליקני בבחירות למושל ניו יורק בשנת 1879. בבחירות האלה, ארגון Tammany Hall המתחדש נפרד מהמפלגה הדמוקרטית הרגילה במחלוקת על חסות עם הפלג של טילדן. בחודשים שלפני הוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1880
, שמועות על כוונותיו של טילדן התפשטו באופן פרוע, אבל טילדן סירב להצהיר באופן סופי אם הוא יבקש או לא את המינוי הדמוקרטי.