כתוב המשך לקטע זה - מאז הקמתה של אליפות הכדורגל הלאומית ההולנדית בשנת 1898 עד 1954, התואר נקבע באמצעות פלייאוף על ידי כמה מועדונים שזכו בעבר בליגה האזורית שלהם. התחרות הייתה חובבנית לחלוטין; התאחדות הכדורגל המלכותית ההולנדית (KNVB) דחתה כל סוג של תשלום ועצרה שחקנים שנתפסו מקבלים שכר או דמי העברה. הדרישה לכדורגל מקצועי גדלה בתחילת שנות החמישים לאחר שחברי נבחרת לאומית רבים עזבו לשחק בחו"ל בחיפוש אחר יתרונות כלכליים. ה-KNVB היה בדרך כלל עוצר את השחקנים האלה, ומונע מהם להופיע עבור נבחרת הולנד. לאחר שיטפון ים הצפון של 1953
, השחקנים ההולנדים בחו"ל (שמשחקים בעיקר בליגה הצרפתית) ארגנו משחק צדקה נגד נבחרת צרפת בפריז. המשחק בוטל על ידי ה-KNVB, אך לאחר שהשחקנים ההולנדים המורכבים ניצחו את הצרפתים (2<unk>1), הציבור ההולנדי היה עד לגבהים שניתן להשיג באמצעות כדורגל מקצועי. כדי לשרת את העניין הגובר, הוקמה אגודת כדורגל מקצועית מתנגדת (NBVB) וליגה לעונת 1954/55. ב-3 ביולי 1954, ה-KNVB נפגש עם קבוצה של נשיאי מועדונים חובבים מודאגים, שחששו שהשחקנים הטובים ביותר יצטרפו לקבוצות המקצועיות. הפגישה, שנקראה "slaapkamerconferentie" ("ועידת חדר השינה"), הובילה את האגודה לקבל בחוסר רצון חצי מקצועיות.