סיכום המאמר:  עיניים ממוקדות בחוזקה על הצלם, אור כובש בעוצמה את תנוחותיהם הטבעיות ואת הלבוש שלהם, הנושאים של פייר גונורד הם קבוצות נשכחות של החברה שקיים על 'הבטן התחתונה' של הגלובליזציה. החל מכורים פחם ופונקים, עד צוענים ומהגרים, שנולדו בצרפת וממוקמים במדריד, גונורד מעניק פנים לקהילות אינזיות, שבטים וקרובים שאחרת עלולים להסתכן בחשיפה מהדפים הסייבר של ההיסטוריה. בעידן רווי טכנולוגיה, שמתמקדת בקידום עצמי ומדיה חברתית, התערוכה שלו בניו יורק בהאסטד קרייטלר, מחייכת קבוצות קולקטיביות, תוך לכידת הפרט, בסדרה של צילומים יפים ומזדהים. התגלגל למטה עבור וידאו. הצלם הצרפתי פייר גונורד (נולד ב-1963) בילה הרבה זמן בקרב קהילות הצוענים בספרד, במיוחד בסביליה ובפרפיניאן. "החלום עובר את הזמן" הוא תוצר של עבודת הדוקומנטריזם של גונורד במשך עשר שנים על קבוצות שחיים כמעט לחלוטין מחוץ לרשת. עבודתו הפכה לסגנון חיים, בהשקעה של זמן ואנרגיה ביצירת קשרים עם הקהילות. גונורד אמר: 'אנשים מהגטאות, מהשוליים של העיר, שבורחים מעולמם הגלובלי, שממנו הם מרגישים דחויים... יוצאים עם שום דבר יותר ממה שיש להם על גבם וכלב כשותף הנסיעה היחיד שלהם, יוצאים לסיבוב גדול כנוודים, ללא כרטיס חזרה, מפנים את גבם לעולם (בטח) שאינו מעוניין בהם יותר.' הגיבורים נלכדו בסגנון של ציורי המאסטרים הישנים, עם סטים פשוטים וחשוכים המתמקדים לחלוטין בנושאים מהמותניים ומעלה. מאסטרים ישנים היו אמנים מוכרים ומוכרים מאוד, שדיווחו על נושאיהם, בין היתר, לפני המאה ה-19. במסגרות כמעט כמו נושאים מלכותיים, התמונות הראו כוח ועמידות אינטנסיביים, עם מגע עין ישיר למצלמה ובתנוחות טבעיות. בתמונות מופיעות אישה מבוגרת עטופה בצעיף, אם מחזיקה את התינוק שלה וילד נשען על שק. יפהפייה מטרידה:
הצלם פייר גונורד מתמקד בהצילום של מגזרים שנשכחו או מיעוטים בחברה. מכרות פחם, פאנקים, צוענים ומהגרים נצחיו בתמונותיו המזעזעות. התערוכה, "החלום עובר את הזמן", מתרחשת בהאסטד קרייטלר בניו יורק עד ה-25 באפריל.