ב-24 ביולי 1967, הוא הוכרז כבית מושל על ידי עבדול מונם חאן, המושל של מזרח פקיסטן. הארמון שימש את הנשיא איוב חאן כמקום נסיגה כאשר בנגלדש הייתה חלק מפקיסטן כנפיה המזרחית. לאחר עצמאות בנגלדש
, ראש הממשלה שייח' מוג'יבור רחמן, אבי המייסדים של הרפובליקה הבנגלדית, הכריז על הארמון כבית מגוריו הרשמי בצפון בנגלדש ב-9 בפברואר 1972. מאז השתמשו בה ראשי ממשלות בנגלדיות ברציפות לקיום פגישות קבינט, פוליטיות ודיפלומטיות מחוץ לבירה.