סיכום המאמר:  במהלך שיחה עם פרופסור בקולג' אייבי ליג, אמא דוחפת את בתה לשתף איך היא נשיאת קבוצת "ניצולי בולימיה" של בית הספר שלה. בתקווה להרשים את ועדת הקבלה של ייל, סטודנטית כותבת חיבור על התקופה שבה היא הייתה כל כך שקועה בדיון עם מורה צרפתית שהיא העריצה שהיא השתינה על עצמה במקום להפריע למורה או לצאת מהחדר. כדי לתת לילד שלהם יתרון, הורים שוכרים יועץ קבלה לקולג' כשהילד שלהם בכיתה ח' ויודעים שהחשבון הכולל יהיה בערך 50,000 דולר. כמה שהייתי רוצה לדווח ששלושה אלה היו פיקציה טהורה, חתיכות מהדמיון שלי לסיפור גדול לרומן או סדרת טלוויזיה. אבל למרבה הצער, הן דוגמאות אמיתיות מדי, הכלולות בספר חדש ומרתק "לאן אתה הולך זה לא מי שאתה תהיה: תרופה למניא של קבלה לקולג'" מאת פרנק ברוני, עיתונאי ניצחון בניו יורק טיימס וסופר רב מכר. דוגמאות אלה, אמר ברוני, צריכות להיות "קריאות התעוררות" לכל הורים או תלמידים העוסקים כרגע, או שיום אחד עלולים להיכלל במשחק השנתי "איזה בית ספר אני אכנס?" "זה אומר שאנחנו מייחסים לזה רמה של חשיבות שהיא פשוט מטורפת לחלוטין", אמר ברוני בראיון שנערך לאחרונה. סטודנט הולך 8 ל 8 בקולג'Ivy ליגה הקבלה. עבור משפחות רבות בארצות הברית, האתגר הוא לא להיכנס לקולג' הנכון. זה להיות מסוגלים להרשות לעצמם את בית הספר של בחירתם, או כל בית ספר בעניין זה. אבל עבור משפחות רבות בעלות הכנסה בינונית או גבוהה, תהליך הקבלה לקולג' הוא מטורף כמו תמיד עם האמונה שבית ספר אחד יכול לעשות או לשבור את עתידו של ילד. הייתי צריך לשאול את ברוני, שפגשתי בזמן שסיפרתי על פוליטיקה נשיאותית, איך בדיוק קבלת בקולג 'הפכה כה אינטנסיבית בצורה מטורפת ותחרותית בצורה מגוחכת. שנינו צחקנו על כך שהתהליך בהחלט לא היה מאני כל כך או מאויש כששנינו הלכנו לקולג' בשנות ה-80. ברוני מצביע על מספר...
ספר חדש אומר שהקולג'שבו אתה הולך לא קובע מי אתה תהיה. הסופר פרנק ברוני מאשים את הכלכלה ואת המכללות על הגדלת ההימור להכנסה. מתוך עשרת המנכ"לים המובילים ב"פורצ'ן 500" ב-2014, רק אחד הלך לבית ספר איבי ליג.