סיכום המאמר:  התמונות האלה, בת 170 שנה, חושפות איך החיים היו בעיר התעלות המפורסמת ביותר בעולם לפני שהייתה עמוסה על ידי שפע של תיירים רוכבים בגונדולות. חלק מהתמונות המוקדמות ביותר של ונציה - שצולמו בשנות ה-1840 וה-1850 - מראות כיכר ריקה מול הבזיליקה של סנט מרקוס, ארמון Ca' d'Oro תחת שיקום, וקנאל גדול עם תנועת סירות מועטה מאוד. הסצנות השקטות רחוקות מאוד מבונציה של ימינו, אשר מבוקרת על ידי כ - 10 מיליון תיירים בשנה. התגלגל למטה עבור וידאו. התמונה הזו מהספר מראה את התעלה הגדולה של ונציה ואת ארמון קא ד'אורו תחת שיקום בשנת 1845. הארמון הדוקאלי (מימין), זקה די ונציה (שמאל) ומגדל הפעמון של קמפניל סנט מרקוס מצולמים, בסביבות 1851. התמונות בשחור ולבן, שהתגלו במכירה פומבית בבריטניה בשנת 2006, אושרו כדג'רוטייפים <unk> תמונות שפותחו על צלחת מתכת מלוהטת <unk> ששייכות למבקר ואמן אמנות ויקטוריאני בעל השפעה, ג'ון רסקין. "הצילומים האבודים" צולמו בעיקר על ידי רסקין, שמת בשנת 1900 בגיל 80, בזמן שעבד על מסכתו בת שלושה כרכים על אמנות ואדריכלות ונציאנית. הם כוללים את האוסף הגדול ביותר של דאגרוטיפים של ונציה ואולי התמונות המוקדמות ביותר ששרדו של האלפים הצרפתיים והשוויצריים. התמונות נשמרו וזוהו על ידי אספנים והיסטוריונים קן וג'ני ג'ייקובסון, שכתבו יחד ספר המתעד את הצילום של ראסקין. קבוצה קטנה של אנשים מתאספת בכיכר מול הבזיליקה של סנט מרקוס בוונציה בשנת 1845; היום הכיכר שופעת תיירים. בתמונות האלה רואים ראשי בעלי חיים (משמאל) וענף נח חצוב באמלים בארמון הדוכסי, שהוא כיום מוזיאון. ג 'ון ראסקין צילם או אסף את התמונות בזמן שהוא עבד על מסכתו בת שלושה כרכים על אמנות ונציאנית ואדריכלות. בהתבסס על החשד שהדימויים שייכים לרסקין, בני הזוג אסקס רכשו את המגרש במכירה פומבית בקומבריה, שם גר רסקין. מלחמת הצעות מחיר עם אספן אחר העלתה את המחיר ל-75,000 פאונד ממקור...
התמונות ה-170-שנה שנלקחו או נאספו על ידי מבקר האמנות המשפיע הם כמה מהראשונים של ונציה. הם אושרו כדג'רטיפים השייכים לרסקין לאחר שנרכשו במכירה פומבית בקמבריה. הדגוארוטיפ, התהליך הצילומי הראשון שהוכרז, כרוך בתמונות שפותחו על לוחית מתכת מלוהטת. אוסף של דגוארוטיפים נרכש על ידי אספנים והיסטוריונים קן וג'ני ג'ייקובסון. מאוחר יותר הם אישרו את החשד שלהם שהתמונות שייכות לרסקין והיו שותפים לכתיבת ספר חדש. מלחמת הצעות מחיר עם אספן אחר העלתה את המחיר ל-75,000 פאונד מהערכה המקורית של 80 פאונד בלבד.