התייחסו לקטע הבא ואז ענו על השאלה שאחריו באותה שפה כמו הקטע:  זמן קצר לאחר שפרסם את התיאוריה המיוחדת של היחסות ב-1905, איינשטיין התחיל לחשוב על איך לשלב את כוח הכבידה במסגרת היחסות החדשה שלו. ב-1907, החל בניסוי מחשבתי פשוט שכולל משקיף שנפל בחופשיות, הוא החל במה שהיה להיות חיפוש של שמונה שנים לתיאוריה יחסית של כוח הכבידה. לאחר עקיפות רבות והתחלות שגויות, עבודתו הגיעה לשיאה בהצגת האקדמיה הפרוסית למדעים בנובמבר 1915 של מה שידוע כיום כמשוואות השדה של איינשטיין. משוואות אלה מצביעות על האופן שבו הגאומטריה של החלל והזמן מושפעת מכל החומר והקרינה הנמצאים, והן מהוות את הליבה של תיאוריית היחסות הכללית של איינשטיין. משוואות שדה איינשטיין אינן לינאריות וקשה מאוד לפתור אותן. איינשטיין השתמש בשיטות של דיוקן בעבודה על תחזיות ראשוניות של התיאוריה. אבל כבר בשנת 1916, האסטרופיזיקאי קארל שוורצשילד מצא את הפתרון המדויק הראשון לא טריוויאלי למשוואות השדה של איינשטיין, מטריקה שוורצשילד. הפתרון הזה הניח את היסודות לתאר שלבים סופיים של התמוטטות גרביטציה, ואת האובייקטים הידועים כיום כחורות שחורות. באותה שנה, ננקטו הצעדים הראשונים לקראת הגמילה של פתרון שוורצשילד לאובייקטים טעונים חשמלי, אשר בסופו של דבר הוביל לפתרון רייסנר <unk> נורדסטרום, כיום מקושר לחורים שחורים טעונים חשמלי. ב-1917, איינשטיין יישם את התיאוריה שלו על היקום כולו, והחל את תחום הקוסמולוגיה הרלטיביסטית. בהתאם לחשיבה העכשווית, הוא הניח יקום סטטי, והוסיף פרמטר חדש למשוואות השדה המקוריות שלו - הקבוע הקוסמולוגי - כדי להתאים את ההנחה התצפיתית. אך עד שנת 1929, עבודתו של האבל ואחרים הראה כי היקום שלנו מתרחב. זה מתואר בקלות על ידי הפתרונות הקוסמולוגיים המתרחבים שנמצאו על ידי פרידמן בשנת 1922, שאינם דורשים קבוע קוסמולוגי. למטר השתמש בפתרונות אלה כדי לנסח את הגרסה המוקדמת ביותר של מודלים של המפץ הגדול, שבו...  שאלה: באיזו שנה הוביל אדינגטון את המשלחת?
שנת 1919