כתוב המשך לפרק זה - עבודותיו המוקדמות מושפעות ממדיניות לאומיות חזקה ומאדרי גנדי של שלום וחוסר אלימות. למרות שלג'ושי היה רקע לאומני, גם בעבודותיו היו נושאים של "אחדות עם העולם וכל אדם". בשנת 1956, היה שינוי בפילוסופיה שלו מהעידן הגנדי והעקרונות שלו לחוסר התאמה של החיים המודרניים. השיר שלו "צ'יננב'ינה צ'ו" (אני מפוזר) משקף את השינוי הזה בפילוסופיה שלו. מ. ו. דסאי סבר כי שירים "צ'ינבהינה צ'ו" ו"שוד" (החיפוש) מסמנים "אבן דרך המתארת תחושה של התפרקות האישיות האנושית וחיפוש אחר יופי פואטי במילים". אינדרה נאת' צ'ודורי הציע כי "ההופעה של הערות של ייאוש המתעוררות מתוך תחושת חוסר אונים" היא חלק מתופעה רחבה יותר שנראתה בשוררים הודים באמצע שנות החמישים כמו פאיז אחמד פאיז (אורדו), ג'יבאנאננדה דאס, נבאקנטה ברואה, אגייה וכו'. למרות שהספרות שלו לאחר שנות החמישים החלה להביע אי-שוויון, היא גם בעלת ערכי אחדות האנושות ושלום שהוא הביע בתחילת שנות השלושים. עוד ב-1945 ו-1947, השירה של ג'ושי החלה להביע את אכזבתו ואת ההבדל שנגרם מהאירועים של העשור ההוא. אחרי ההתקפה על הירושימה ונגסאקי, ג'ושי פקפק בניצחון
בא מההרס הזה בשיר שלו: