מערכות ניקוז מודרניות לא הופיעו עד המאה ה-19 במערב אירופה, למרות שרוב מערכות אלה נבנו בעיקר כדי להתמודד עם בעיות ביוב הנובעות מאורבניזציה מהירה. דוגמא אחת לכך היא מערכת הביוב של לונדון, שנבנתה כדי להילחם בזיהום המוני של נהר התמזה. באותה תקופה, נהר התמזה היה המרכיב העיקרי של מערכת הביוב של לונדון, עם פסולת אנושית מרוכזת במים הסמוכים למרכז העירוני הצפוף באוכלוסייה. כתוצאה מכך, מספר מגיפות פגעו באזרחי לונדון ואפילו בחברי הפרלמנט, כולל אירועים הידועים כפרעת כולרה ברחוב ברוד בשנת 1854.
והסירחון הגדול של 1858. הדאגה לבריאות הציבור ואיכות החיים הוציאה כמה יוזמות, שבסופו של דבר הובילו ליצירת מערכת הביוב המודרנית של לונדון שתוכננה על ידי ג'וזף באזלג'ט. מערכת חדשה זו נועדה באופן מפורש להבטיח כי מי שפכים יובאו רחוק ככל האפשר ממקורות אספקת המים, על מנת להפחית את האיום של חיידקים פתוגניים שנושאים מים. מאז, רוב מערכות הביוב העירוניות מכוונות למטרות דומות של מניעת משברים בריאותיים ציבוריים.