סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) אני חושב חזרה לפני 56 שנים: מה אם? אם אבא שלי לא היה אמיץ ורעב לעתיד טוב יותר באמריקה, היה פחות מנהל ציבורי אחד, פחות מורה בכיתה ג' וסטודנט אחד פחות בבית הספר לרפואה במשפחה שלי. אם כל כך הרבה אנשים צעירים לא היו נותנים את נעוריהם, את האנרגיה שלהם, את הכוח שלהם ואת אהבתם לארץ הזאת, אמריקה כפי שאנחנו מכירים אותה לא הייתה קיימת. אני חייב את אמריקה שאני מכיר לאבי ולרבים שעבדו לפני זמן רב בשדות העבר שלנו. אני חייב את ההצלחה שלי לאבי הרמיניו, לאמא חואניטה ולאחרים רבים שחלמו על מחר טוב יותר. הם חלמו על מחר טוב יותר, בלי לדעת אם הם יגנוב את המינימום של תועלת מעבודתם הקשה. היום אני עדה לחלום הזה. כמתבגר, אבי עזב את חיי העוני שלו במקסיקו עבור ההבטחה של חיים חדשים בארצות הברית בשנת 1959. העבודה הקשה, הגופנית של קצירת יבולים בשדות של קליפורניה, אריזונה וטקסס, הרוויחה לו פחות מדולר ביום, ברגע שהמשק והמיטה הוסרו. תוכנית ברסרוס העניקה לו ויזה עבודה וכשהוא סיים את התוכנית, הוא החל את דרכו לאזרחות. אבי לא השלים שום חינוך רשמי אחרי כיתה ד'. בתקופה ההיא במקסיקו, היית צריך לשלם על הלימודים אחרי כיתה מסוימת, ומשפחת אבי לא יכלה להרשות זאת לעצמה. הוא היה מוגבל לעבודה נחותה ושכר נמוך. בניגוד לאבי, לא נולדתי לחיים שנועדו לעבודה מפרקת גב. אבא שלי הביא אותנו לעולם עם אפשרויות אינסופיות. השמיים היו באמת הגבול, ובפעם הראשונה בחייו, לאבא שלי הייתה תקווה... בשבילנו. גידולנו היה צנוע, אך הוריי סיפקו את כל 12 ילדינו. הם לימדו כל אחד ואחד מאיתנו את חשיבות החינוך. הילדות שלנו הייתה מלאה בשמחות של אהבה, צחוק ואמונה באלוהים. אבא שלי יצר גן עדן בבית צנוע בעל שני חדרי שינה במרכז העיר סן אנטוניו, טקסס. הביצים שלנו היו טריות כל בוקר מהתרנגולות המיניאטוריות שגידלנו. גדלנו לחיות על...
אביו של חואן רוקה הגיע לארה"ב ממקסיקו בתוכנית ויזת עבודה. בזמן שאביו לקח את היבול, לרוקה לא היה חיים של עבודה קשה. רוקה, אחד מ-12 הילדים, מודה לאביו ואמו על ההקרבה שלהם. אתה אמריקאי מהדור הראשון? שתף את הסיפור שלך עם CNN iReport.