ב-27 בינואר 1918, יריות הפתיחה הרשמיות של מלחמת האזרחים
נורה בשני אירועים בו זמנית: מצד אחד, התחלת הממשלה לפרק את הכוחות הרוסים בפוה'ינמאה, ומצד שני, הפיכה שהושקה על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. האחרון השיג שליטה על דרום פינלנד והלסינקי, אבל הממשלה הלבנה המשיכה בגלות מוואסה. זה הצית את מלחמת האזרחים הקצרה אבל המר. הלבנים, שנתמכו על ידי גרמניה הקיסרית, ניצחו על האדומים, אשר הונחו על ידי הרצון של קולרבו מאנר להפוך את המדינה העצמאית החדשה לרפובליקה הפועלת הסוציאליסטית הפינית (הידועה גם בשם "פינלנד האדומה") וחלק מ- RSFSR. לאחר המלחמה, עשרות אלפי אדומים וחסידים חשודים נכלאו במחנות, שם אלפים הוצאו להורג או מתו מתת תזונה ומחלות. עוינות חברתית ופוליטית עמוקה נזרקה בין האדומים ולבנים, והיא נמשכה עד מלחמת החורף ומעבר לה. אפילו בימינו, מלחמת האזרחים היא נושא רגיש. מלחמת האזרחים וחילופי האקטיביסטים בשנים 1918-1920 שנקראו "מלחמות קרובי משפחה" לתוך רוסיה הסובייטית הרגישו את היחסים המזרחיים. באותה תקופה, הרעיון של פינלנד הגדולה הופיע לראשונה.