סיכום המאמר:  שנה לאחר מכן, זה עדיין נשמע בלתי אפשרי: מטוס נוסעים מתוחכם בשווי 270 מיליון דולר, הנושא 239 אנשים, נעלם, משאיר מעט מאוד רמזים לגבי לאן הוא נעלם. אבל האם הטרגדיה של טיסת מלזיה איירליינס 370 באמת הייתה צריכה להיות כל כך מסתורית? -אולי לא. שאלות מתמשכות - והטראומה שחוו חברים ובני משפחה של נוסעים וצוות מטוס בואינג 777-200ER - כל זה היה יכול להימנע אם כבר הוכחה טכנולוגיה הייתה מיושמת. תאמינו או לא, בעולם המודרני שלנו, טכנולוגיית מעקב מטוסים עדיין לא נכנסה למאה ה-21. קח את ה-GPS לדוגמה. למה מפעילי התנועה האווירית לא משתמשים בו כדי לעקוב כל הזמן אחר מטוסי מסחר? מה לגבי תקשורת עם לווינים? למה לא כל המטוסים משדרים את הנתונים מהקופסה השחורה שלהם ללווינים בזמן אמת? הטכנולוגיה זמינה. כן, זה יקר, אבל כך גם חיפוש מאות אלפי קילומטרים רבועים של אוקיינוס עצום. בוא נפרק את זה. לטיסה 370 היו שמונה דרכים לתקשר עם הקרקע במהלך הטיסה:. • חמישה רדיו בתדר גבוה מאוד ורדיו בתדר גבוה שיכול לשדר ולקבל שידורי קול ונתונים. • שני טרנספונדרים שיכולים לשלוח נתוני זיהוי וגובה למסכי רדאר של בקרת התנועה האווירית. • משדר לוויני אחד שיכול לשדר ולקבל הודעות טקסט ושיחות טלפון. למרות הטכנולוגיה הזו, העולם איבד את העקבות של הטיסה עם שם הקוד של תעשיית התעופה MH370. כדי להבין למה, קודם צריך לדעת קצת על הטכנולוגיה ועל הפערים במערכת. בכל רחבי העולם, מפקחי תנועה אווירית עדיין עוקבים אחר מטוסים באמצעות מכ"ם -- שמשתמש בטכנולוגיה שהיתה קיימת מאז שנות ה-40. מכ"ם הוא אמין, אבל הוא מוגבל. זה מגיע עם פערים גדולים באזורים של כיסוי. מטוסים שטסים במרחק של יותר מ-200 קילומטרים מהקרקע מעל האוקיינוסים אינם עוקבים אחר מסכי מכ"ם של בקרת תנועה אווירית. רדאר מכסה רק כ-2% או 3% משטח הפלנטה, אומרים מומחים. השאר הוא שטח של אף אדם אווירי וירטואלי. אם המשדרים של המטוס כבויים,
טכנולוגיית מעקב מודרנית עשויה לעזור לפתור את התעלומה של טיסת 370 של חברת התעופה מלזיה. שנה לאחר ש-MH370 נעלם, מעקב אחר חברות התעופה עדיין לא השתנה. רוב המטוסים משתמשים ברדאר קרקעי במקום לווינים; מעקב מעל האוקיינוסים הוא לא יציב, במקרה הטוב.