כותב המשך לקטע זה - על פי המחבר קלינטון פרננדס ממשלות של מלקולם פרייזר, בוב הוק ופול קיטינג שיתפו פעולה עם הצבא האינדונזי והנשיא סוהארטו כדי לטשטש פרטים על התנאים במזרח טימור ולשמור על שליטה אינדונזית באזור. ממשלות אוסטרליות ראו ביחסים טובים וביציבות באינדונזיה (השכנה הגדולה ביותר של אוסטרליה) כמשאבי אבטחה חשובים לצפון אוסטרליה. עם זאת, אוסטרליה סיפקה מקלט חשוב לתומכי עצמאות מזרח טימור כמו חוסה רמוס-הורטה (שבסיס עצמו באוסטרליה במהלך הגלות שלו). עם זאת, לאורך כל תקופת הכיבוש האינדונזי של מזרח טימור, הציבור האוסטרלי היה בדרך כלל לא בנוח, אם לא נגד הכיבוש, שהודגש בתחילה על ידי מותם של חמישה עיתונאים אוסטרלים אשר הגיעו להיות ידועים כ"בליבו 5". כמו כן, הפעולות של העם הטימור בתמיכה בכוחות האוסטרלים במהלך קרב טימור
במלחמת העולם השנייה נזכרים היטב, במיוחד על ידי יוצאי צבא. שני נושאים אלה שמרו על כיבוש מזרח טימור באור שלילי, לאורך כל תקופת הפלישה והכיבוש. באוסטרליה התקיימו מחאות נגד הכיבוש, אנשי מזרח טימור הבולטים חיו באוסטרליה ושמרו על הנושא, וחלק מאזרחי אוסטרליה השתתפו בתנועת ההתנגדות. לדברי פרופסור ג'יימס קוטון, כותב בספרו על הפלישה, סוהרטו למעשה נמנע מלהגיע לאוסטרליה, בידיעה שיהיו מחאות ציבוריות.