כתוב המשך לפרק זה - תפקידו של "אמיר אל-עראב" עבר לבנו של מוהנה, שרף א-דין ישע, אם כי לא ברור איזה סולטאן ממלוכי העניק לו את התואר. על פי מספר מקורות מתקופת הממלוכים, סולטאן קוטוז (מ. 1259<unk>1260) מינה את ʿIsa בעקבות ניצחון הממלוכים על המונגולים בקרב עין ג'לוט
אני לא יודע. עם זאת, ההיסטוריון הערבי מהמאה ה-14 אל-עומרי טוען כי יורשו של קוטוז, בייברס, הפך את ישע "אמיר אל-ערבי". זה היה ככל הנראה תגמול על עזרתו וחברותו של ʿIsa במהלך גלותו של בייברס בסוריה בשנות ה-1250 בתקופה שבה אביו של אבו בכר, עלי, סירב לתת לו מקלט. לא משנה מה הגרסה הנכונה, בייברס לפחות אישר את מינויו של ʿIsa ואת "איקתאתו" (פיאפס) בשנת 1260/61. אחיו של אבו באקר, זמיל, ובנו של טאהר בן גנאם, אחמד, התנגדו למנויו של ישע. האחרון ביקש חלק באמירה, אבל בייברס נתן לו אמירה קטנה יותר במקום אחר בסוריה, בעוד זמיל מורד כדי להשיג שליטה מלאה על אמירתו של ʿIsa. זמיל הובס על ידי ʿIsa והמאמלוקים ונכלא בקהיר. מאוחר יותר הוא שוחרר ושלום זמני הושג בינו לבין ישע ואמירים אחרים של בני רביה. ההתנגדות הבדואית החזקה ביותר של ישע באה מבני משפחתו באל מירה תחת הנהגתו של אחמד בן הג'ג'י, ששלט בשבטים של דרום סוריה. בהדרגה, העוינות בין אל-פדל ואל-מירה התפוגגה כאשר אחמד קיבל עצמאות מעשית במדבר הדרומי, בעוד 'ישא נשאר "אמיר אל-ערבי".