כתוב המשך לקטע זה - בתחילת תקופתו כרקטור, קצין מפלגתי בכיר באוניברסיטה כלל בדו"ח שלו למשרד הביטחון המדיני (שאחריותו כללה מעקב אחר עניינים כאלה) את ההערכה שסטרן, כרקטור האוניברסיטה, לא היו לו יחסים טובים עם צוות האוניברסיטה, אשר השתקף באווירה של רמות שונות של חרדה כללית בקרב אנשי האוניברסיטה. מנקודות מבט אחרות, חרדה כזו לא הייתה ללא סיבה, שכן סטרן ראה זאת כמשימתו לנהל את האוניברסיטה ברוח של המפלגה הפוליטית השלטת במדינה. במהלך כהונתו בוצעו מספר "טיהורים", בעיקר בשנת 1958, כאשר הוא התנגד למה שנקרא "Spirituskreis", קבוצה קטנה של פרופסורים "בורגנים" שלא ניתן לקבל. מוקדם יותר, ב-1952 ו-1953, השתמש מספר פעמים בהשפעתו בסנאט האוניברסיטה כדי לעצור פעולות מחאה של הדיקנים באוניברסיטה לתמיכה בסטודנטים שנעצרו בהקשר של חוסר שביעות הרצון הגובר שקדם להתקוממות קצרה אך מדוכאת באכזריות (עם השתתפות פעילה של חיילים סובייטיים) ביוני 1953.
אני לא יודע. גם במחלוקת בין חברי האוניברסיטה הייתה הדרך שבה שטרן היה מרוצה למנות נאצים לשעבר לכסאות פרופסורים, ובמקרה המתאים, למנות אותם מחדש, בתנאי שהם הוכיחו את עצמם כמי שמגינים ומסכימים לתמיכה במפלגה תחת סוג חדש של דיקטטורה חד-מפלגתית שהושתלה במדינת מזרח גרמניה, שנבנתה על פי עקרונות לניני-סוציאליסטיים בסגנון סובייטי, על בסיס שהיה, לפני 1949, אזור הכיבוש הסובייטי. מנקודת מבטם של מקורות אוהדים, שטרן הרגיש בטוח באמונה שהוא נתקל במון פעילים שמאלנים מחויבים, שכאשר רכשו מעמד ומעמד, היו מרוצים לבגוד ולהימנע מהתנועה העובדת. לא היה מונופול בגידה פוליטית עבור הימין הפוליטי.