כתוב המשך לפרק זה - התפטרותו של ליאונה הגיעה ברגע קשה מאוד עבור הרפובליקה האיטלקית. תחת אחיזת "שנים של עופרת" ושל אסטרטגיית המתח, המדינה סבלה מתקפות טרור גדולות במהלך העשור, כגון פיגועי 1974 Piazza della Loggia ופיגועי 1974 Italicus Express. שיא המתח הגיע במרץ 1978, כאשר ראש הממשלה לשעבר אלדו מורו נחטף ונרצח
על ידי יחידה של ארגון שמאלני קיצוני לוחם הידוע בשם "הבריגדות האדומות", בדרכו לפגישת בית הנבחרים, שבה הייתה אמורה להתקיים דיון בנוגע להצבעה על אמון לממשלה חדשה, שהייתה אמורה לקבל בפעם הראשונה אי פעם את תמיכת המפלגה הקומוניסטית האיטלקית. מבחינה פוליטית, עמדתו של מורו למצוא סידור בין הדמוקרטיה הנוצרית למפלגה הקומוניסטית האיטלקית הייתה דרך להוציא את המדינה מהמתחים ולהפוך את מוסדות הרפובליקה ליותר מוצקים ויציבים בתגובה לטרור המקומי. הפשרה ההיסטורית התאפשרה על ידי המסלול החדש שהושק על ידי המנהיג הקומוניסטי החדש אנריקו ברלינגואר, אשר בשנת 1973 השיק במגזין הקומוניסטי "רינסציטה" הצעה ל"ברית דמוקרטית" עם הדמוקרטיה הנוצרית כדי למנוע הפיכה דומה לזו בצ'ילה. עם זאת, מותו הפתאומי של מורו היה מכה קשה לפוליטיקה של הפשרה ההיסטורית ותבוסה גדולה למוסדות הרפובליקה מול דעת הקהל.