סיכום המאמר:  נראה שהרפובליקנים בקונגרס נכשלו שוב. הרפובליקנים בבית הצליחו להביס תוכנית שהדחפה מנהיג הרוב בסנאט, מיץ' מקונל, לממן את מחלקת הביטחון הפנימי, כסף שהרפובליקנים בקונגרס החזיקו כבני ערובה במאמציהם לבטל את הצו של הנשיא אובמה על הגירה. מקונל הציע שיהיה הצבעה נפרדת בנושא ההגירה. כאשר יו"ר הקונגרס ג'ון בוהנר הציע פשרה אפילו צרה יותר, במימון המחלקה רק לשלושה שבועות נוספים, הקאוקס שלו אמר לא. הצעת החוק הסופית מספקת מימון לשבוע נוסף, ובנקודה זו הקונגרס צריך לקחת את הנושא שוב. אך מנקודת מבט שונה, הרפובליקנים בקונגרס משיגים את מטרתם. שוב הם מבזבזים חלק חשוב מזמנו הפוליטי של הנשיא אובמה. הקונגרס כבר בזבז כמה חודשים במקום לטפל בשאלות גדולות יותר, כמו אי-שוויון כלכלי או שינוי אקלים, שהבית הלבן קיווה לשים במרכז הדיון הפוליטי גם אם הרפובליקנים סירבו לעשות משהו בנוגע לבעיות האלה. בעוד שהסיכויים שהנשיא ישיג התקדמות בנושאים מרכזיים הם זעירים ביותר, לנשיא אובמה לא הייתה אפילו הזדמנות להציג את הנושאים באופן מלא בדיון הציבורי -- תפקיד מרכזי של נשיאים שמקווים להקים את הבסיס לפריצות דרך חקיקתיות עתידיות ולהעצב את השיחה הלאומית -- או אפילו לנסות להשיג התקדמות בנושאים, כמו רפורמת מס, שבו יש תמיכה פוטנציאלית לפריצת דרך דו-מפלגתית. שימוש בשעון המחוקק היה מרכזי באסטרטגיה הרפובליקנית מאז הבחירות למחצית התקופה של 2010, טקטיקה שהדמוקרטים מצאו קשה להילחם בה. האסטרטגיה הייתה די פשוטה. בכל פעם שהנשיא אובמה ניסה להציג נושא חדש לאומה, בין אם זה קשור לרפורמת הגירה או אי-שוויון כלכלי, הרפובליקנים מיד העבירו את תשומת הלב הציבורית למקום אחר על ידי איום על פעולה קיצונית בתחום מדיניות אחר. זה... זה...
ג'וליאן זליזר: המפלגה הרפובליקנית תופסת את אור הזרקורים עם מועד הקץ למימון כמו הקרב על כסף עבור מחלקת ביטחון המולדת. הוא אומר שהמשברים המתמשכים מונעים מאובמה את ההזדמנות לקדם את סדר היום שלו אפילו במעט.