סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) כשהייתי ילד, רוח רפאים חיוורת נהגה להתקשר לביתנו רוב הערבים, להוטה לשוחח עם אבי הרופא על בעיותיה הרפואיות הרבות. קראנו לה "גברת הלחם הלבן", כינוי שהיא הרוויחה עבור שיחה טיפשית במיוחד שבה היא נכנסה לפאניקה לאבי אחרי שצרכה לחם לבן. לא היו לה התפרצויות של דלקת או השפעות שליליות על הלחם. לא, היא פשוט דאגה שחולי עתידי עלול לקרות לה, בהתחשב בהחלטה הדיאטתית הזו. למרות שכולנו צחקנו באותו זמן, זה היה עם קצת בושה עיוורת. מכיוון שלרובנו (כולל אם לא במיוחד משפחת ארליך המפורסמת) יש בתוכנו את "גברת הלחם הלבן" שלנו, מוכנה לשכנע אותנו שכל שיעול, נשיפה וארוחה פחות מזינה עשויה להיות מזיקת לבריאותנו. וכמובן, גברת הלחם הלבן הזו מתנשאת אפילו יותר כאשר אנחנו יכולים להקליד את הדאגות שלנו לתוך שורת החיפוש ולפתוח ערימה של מידע פוטנציאלי מדאיג. כן, אז גוגל אומר, לכולנו יש סרטן. על פי מרכז המחקר פיו, 80% מהמשתמשים באינטרנט חיפשו מידע רפואי באינטרנט. בעוד שהפרקטיקה הזו יכולה להיות מועילה במובנים מסוימים, שפע המידע (הנכון תמיד) באינטרנט יכול להפוך אותנו לאי-היפוכונדרים. (או, גרוע מכך, יכול להוביל אותנו להזניח לקבל את הטיפול שאנו זקוקים לו.) קראו על חמש טעויות -- בזכות בחירה של אנשי מקצוע בתחום הבריאות -- שאנשים עושים כשהם מאבדים את עצמם באינטרנט. חיפוש עיוור. העין שלך מתנדנדת כמו סטודנט קולג' עם קפאין מוגזם שיושב מאחורי בחורה יפה באולם ההרצאות, מגלגל את העיפרון שלו ומקווה לתפוס נשיפה של השיער הנפלא שלה. אתה כותב "תנודות עיניים" בגוגל ומוצא אתר ממש מגניב שמסביר שההתכווצות החדשה הזו היא למעשה אינדיקציה שהעין השלישית שלך עומדת להיפתח, ומגלה לך פלאים שלא נאמרו. אתה הנבחר. חבל שהאוצר הזה של "מידע רפואי" הוא למעשה אתר פאניפיקציה של איזה בחור. בטח, זה דוגמא קיצונית, אבל, כמו...
לפי דו"ח של ארגון Pew, 80% ממשתמשי האינטרנט חיפשו מידע רפואי באינטרנט. אתרים כמו מרפאת מאיו ואחרים שמנוהלים על ידי רופאים הם בטוחים יותר מאשר פורומים מקוונים.