סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) המחלוקת האחרונה על וידאו שמראה סטודנטים באוניברסיטת אוקלהומה, שהיו גם חברים באחוות סיגמה אלפא אפסילון, קוראים שיר גזעני חשף הבדל מרכזי בגישה להורות. האוניברסיטה אמרה שלווי פטיט ופרקר רייס עודדו את אחיהם לשיר את המילים, שכללו התייחסויות מרובות למילה "N" והזכירו את הלינץ'. שני הצעירים גורשו. והאחווה נסגרה. מה שמשך את תשומת לבי הייתה התגובה של המשפחות - משפחת פטיט ומשפחת רייס. הם לא יכלו להיות שונים יותר. זה שכנע אותי שהסיפור הזה לא היה רק על התנהגות גזענית וצעירה, אלא גם על הורות. מי גידל את הילדים האלה? ולא היה צריך ללמד אותם טוב יותר? בשלב מסוים, לא עלה על דעתם שלצעירים אלה שהם לא רק מביכים את עצמם, אלא גם את משפחותיהם? בדאלאס, מפגינים התאספו מחוץ לבית רייס, מחזיקים שלטים עם הודעות כגון: "גזענות מלמדת". פרקר רייס הוציא הצהרה, שהועברה ל"דאלאס מורינג ניוז" על ידי אביו, בוב רייס. בפוסט הזה, פרקר התנצל על פעולות שהוא כינה "טעות וחוסר זהירות". עם זאת, לבוב רייס לא הייתה תגובה לוויכוח. הוא אמר לעיתונאים: "כרגע, אנחנו לא עושים ראיונות". זה לא מספיק טוב. הורות היא לא כמו פוליטיקה. זה לא מגיע עם כפתור "אין תגובה" שאנחנו יכולים ללחוץ כאשר העבודה מקבל לא נוח. לא שמענו על לוי פטיט. ההורים שלו, ברודי וסוזן, התייחסו להתנהגות הרעה של בנם בהצהרה, שנתנה לעיתון ופורסמה באתר האינטרנט של המשפחה. הוא קרא בחלקו: "כמו ההורים של לוי, אנחנו אוהבים אותו ודואגים לו מאוד. הוא עשה טעות איומה, והוא יחיה עם ההשלכות לנצח. עם זאת, אנחנו גם יודעים את עומק האופי של הבן שלנו. הוא ילד טוב, אבל מה שראינו בסרטונים האלה הוא מגעיל. למרות שזה יכול להיות קשה למי שמכיר את לוי רק מהסרטון להבין, אנחנו מכירים את הלב שלו, והוא לא גזען. "כמובן, אנחנו עצובים...
המחלוקת על תלמידי אוניברסיטת אוקלהומה קוראת שיר גזעני מעלה מספר בעיות. רובן נאברט: האם זה הכרחי להורים להתנצל על מעשיהם הרעים של ילדיהם הבוגרים?