סיכום המאמר:  (סי-אן-אן) במשך יותר מ-40 שנה, הייתה לי הזכות להסתובב באגף המערבי של הבית הלבן, בדרך כלל כחבר צוות, לפעמים כעיתונאי או מבקר. במשך כל הזמן הזה, כמעט הכל היה כמעט אותו הדבר -- מההגדרות של הרהיטים באוול לארבעת סקיצות נורמן רוקוול תלויות במסדרונות. אבל בסוף השבוע שעבר, ביקור, היה משהו חדש לגמרי וברוך הבא לחלוטין: בין זרם המבקרים שסיורים באגף המערבי היו משפחות רבות מכל צבע, במיוחד אפריקאים-אמריקאים. אולי אתה לא חושב שזה כל כך שונה, אבל זה כן. מאז שאני יודע, האגף המערבי היה בעיקרון שמורה של לבנים, במיוחד גברים לבנים. אשתי אן ואני, יחד עם הנכדים בני ה-10 גבריאל ברנט ומיה גרגן, היינו שם לסיור מעולה של שעתיים על ידי בחור צעיר, קליי דומאס, פעם מתמחה במכללה שעבד איתי ועכשיו עוזר לנשיא. (הוא גם קורה להיות לבן.) כמו רוב אנשי הצוות לאורך השנים, קליי דיבר כמעט בכבוד על הנשיא שלו כשהוא הצביע על תמונות רבות של אובמה על הקירות. מה שנראה לו כל כך טבעי היה גם מה שנראה לי חדש: תמונה אחר תמונה הראו אנשים בעלי צבע עובדים ומפגשים את הנשיא שלהם לצד ולשוויון עם לבנים. כמובן, לא היה צריך ביקור בבית הלבן כדי לדעת שברק אובמה קידם מגוון. ועדיין, לפני שראיתי מקרוב, לא הערכתי עד כמה עמוק גישתו חדרה את חיי היומיום. הבית הלבן הזה נראה כמודל של אינטגרציה גזעית, אתנית וגדרית. אין ספק, נשיאים קודמים כבר נקטו צעדים בדרך זו. הנשיא ביל קלינטון היה הראשון שהזמין קבינט שבו נשים ואנשים בצבע היו רבים יותר מגברים לבנים. הנשיא ג'ורג' בוש הפתיע כמה כאשר הוא המשיך את המסורת הזאת. אבל באגף המערבי עצמו, גברים לבנים המשיכו לשלוט במעגלים הפנימיים. מאמציו של הנשיא אובמה לחלק את הכוח בדרכים חדשות
דיוויד גרגן אומר שברק אובמה לא מקבל מספיק קרדיט על שינוי הבית הלבן. הנשיא הפך את המגוון למציאות חיה באגף המערבי.