כתוב המשך לפרק זה - המפלגה הלאומית הסקוטית קיבלה את מושביה הראשון בווסטמינסטר בשנת 1945 והפכה למפלגה בעלת חשיבות לאומית במהלך שנות ה -70, בהשגת 11 חברי פרלמנט בשנת 1974. עם זאת, משאל עם על הסרת סמכויות ב-1979 לא היה מוצלח מכיוון שלא השיג את התמיכה הנדרשת של 40 אחוזים מהבוחרים (למרות רוב קטן של אלה שהצביעו בעד ההצעה) וה-SNP נכנס לירידה בחירות במהלך שנות השמונים. ההכנסה בשנת 1989 על ידי הממשלה השמרנית בראשות תאצ'ר של דמי הקהילה (הידוע בשם מס המנהיגות), שנה לפני שאר הממלכה המאוחדת, תרמה לתנועה גוברת עבור חזרה לשליטה ישירה של סקוטלנד על ענייני הבית. ההצלחה בחירות של הלייבור החדש בשנת 1997 הובילה על ידי שני ראשי ממשלה עם קשרים סקוטים: טוני בלייר (שגדל בסקוטלנד) מ-1997 עד 2007 וגורדון בראון מ-2007 עד 2010, פתחו את הדרך לשינוי חוקתי. ב-11 בספטמבר 1997, ביום השנה ה-700 לקרב על גשר סטירלינג, ממשלת הלייבור בראשות בלייר ערכה שוב משאל עם על נושא ההפצה. תוצאה חיובית הובילה להקמת פרלמנט סקוטלנדי מוסמך בשנת 1999. ממשלת קואליציה, שתמשך עד 2007, הוקמה בין הלייבור והליברל דמוקרטים, עם דונלד דואר כשר ראשון. בניין הפרלמנט הסקוטי החדש, הסמוך לבית הולירוד באדינבורו, נפתח בשנת 2004. למרות שלא הגיע לראשונה לשיאו בשנות ה-70 בבחירות לווסטמינסטר, ה-SNP זכה להצלחה רבה יותר בבחירות לפרלמנט הסקוטי עם מערכת ההצגה הפרופורציונלית המעורבת. היא הפכה לממשלת האופוזיציה הרשמית בשנת 1999, לממשלת מיעוט בשנת 2007 ולממשלת רוב משנת 2011. ב-2014, משאל העם על עצמאות
ראה את הבוחרים דוחים את העצמאות, ובוחרים במקום להישאר בבריטניה. בבחירות בווסטמינסטר 2015, SNP זכתה ב-56 מתוך 59 מושבים בסקוטלנד, מה שהופך אותם למפלגה השלישית בגודלה בווסטמינסטר.