ב-21 באוגוסט 1968, ה-CGIL של נובלה לא רק הביע את גינונו הברור נגד הפלישה הסובייטית
של צ'כוסלובקיה, אבל נפרדה מהפדרציה העולמית של איגודים מקצועיים, הארגון הבינלאומי של איגודים מרקסיסטים בהשראה. בינתיים, באיטליה, המאבקים בדרום התפוצצו והממשלה לא היססה לדכא אותם בקשיחות קיצונית. ב-2 בדצמבר 1968, באובולה, ליד סיראקוסה, המשטרה ירתה על העובדים שהפגינו לאחר סיום המשא ומתן לחדש את חוזי העבודה, והרגה שני מפגינים. ב-9 באפריל 1969, ליד באטיפגליה, קמפניה, המשטרה ירתה בעובדים שהפגינו נגד סגירת מפעל הטבק המקומי, והרגו עובד בן 19 ומורה צעיר. מחאת העובדים נמשכה במה שנקרא הסתיו החם ("Autunno Caldo"), מונח המשמש לסדרה של שביתות גדולות במפעלים ומרכזי תעשייה בצפון איטליה, שבהן העובדים דרשו שכר טוב יותר ותנאים טובים יותר. ב-1969 ו-1970 היו יותר מ-440 שעות של שביתות באזור. הירידה בזרם ההגירה לעבודה מדרום איטליה הובילה לרמות תעסוקה כמעט מלאות בחלק הצפוני של המדינה.