עד שנות ה-70, מרי שלי הייתה ידועה בעיקר בזכות מאמציה לפרסם את יצירותיו של בעלה וברומן פרנקנשטיין, שעדיין נקרא בקריאה נרחבת והיה מקור השראה להרבה עיבודים תיאטרליים וקולנועיים. מחקרים שנעשו לאחרונה הביאו להשקפה מקיפה יותר של ההישגים של מרי שלי. חוקרים הראו עניין הולך וגדל בפריסה הספרותית שלה, במיוחד ברומנים שלה, הכוללים את הרומנים ההיסטוריים וולפרגה (1823) ופרקין וורבק (1830), הרומן האפוקליפטי "האדם האחרון" (1826) ושני הרומנים האחרונים שלה, לודור (1835) ופולקנר (1837). מחקרים של יצירותיה הידועות פחות, כגון ספר הנסיעות "רמבלס בגרמניה ואיטליה" (1844) והמאמרים הביוגרפיים של "דיקלופדיה הקבינטרית" של לורסיוס לונסיוס (1829-1846), טוענים שמרתיקה של מרי שלי נותרה תומכת בדעותיהם של
- 1823.