במארס 1944, כאשר הכוחות הסובייטיים התקרבו במהירות כחלק מההתקפה באומאן בוטושאני של מלחמת העולם השנייה, בית הספר פושט, ונהדיידה, יחד עם אמה החולה קשה, נסוגה לבוקרשט, הבירה הלאומית. עם זאת, בשל ההפצצה של בוקרשט
, הם הלכו לאזור הכפרי של פנדני, נשארו עד אוקטובר. בשלב זה, היא ואמה עברו לגור בבוקרשט בביתו של בן דוד של קמליה, אלמנתו של ניקולאי נ. בלדיצ'יאנו. הם לא חזרו לאיאסי, שכן הבית שם נהרס כמעט לחלוטין על ידי הפצצות. עד פרישתה ב-1947, היא עבדה כמעתיקה בשני בתי הוצאה לאור, עבודה שכנראה קיבלה בעזרתו של סדוביאנו. רבע המאה האחרונה של חייה הייתה משעממת: אמה נפטרה בשנת 1950, והיא ביקרה מדי פעם את סדוביאנוס, במיוחד בחורף, שכן ביתה היה מחומם לרעה. היא קיבלה אושר מיוחד כאשר תלמידים לשעבר שעברו דרך הבירה היו קופצים על ביתה. נדיידה נפטרה בשנת 1971, ונקברה לצד הוריה בבית הקברות של אינטרטינייטה.