כתוב המשך לפרק זה - המלחמה, שחזרה ב-1939, הסתיימה באופן רשמי
במאי 1945. לייפציג נכללה כעת בחלק המרכזי הגדול של גרמניה לשעבר, שנשלח כשטח הכיבוש הסובייטי (הופעל מחדש באוקטובר 1949 כרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) בחסות הסובייטית). רק ביוני 1948, כשאישתו הייתה על סף מוות, ארתור ליברש הורשה לחזור ללפיציג. הוא לא הפסיד זמן להצטרף למפלגת האחדות הסוציאליסטית (SED), שנוצרה - אם רק באזור הסובייטי - כמה שנים קודם לכן באמצעות מיזוג שנוי במחלוקת של המפלגה הקומוניסטית הישנה והסוציאליסטים הדמוקרטים. כעת הוא ביקש הכרה כ"לוחם נגד הפשיזם" ("Kämpfer gegen den Faschismus" / KgF). בקשתו נדחתה בינואר 1949 על ידי ועדת הבקרה של ראש העיר של הסניף העירוני לקורבנות הפשיזם". וולטר אולבריכט, שאיתו הוא התנגש בשנות ה-20 כאשר שניהם היו חברים במפלגה הקומוניסטית של לייפציג, היה כעת הגרמני החזק ביותר באזור הכיבוש הסובייטי, כמו גם אדם בעל זיכרון ארוך מפורסם. עם זאת, ליבראש הגישה התנגדות לבית המשפט לערעורים המתאים והוכר כKgF בספטמבר 1949. בחודש בו הוא קיבל עבודה כקצין רישום שכר אצל VEB Vesta, יצרן ברזל ופלדה שבסיסו בלייפציג.