כתוב המשך לפרק זה - הזהות האויג'ורית נותרה מפולגת, כשחלקם תומכים בחזון פאן-איסלאמי, כפי שמדוגמת התנועה האסלאמית של טורקסטאן המזרחית, בעוד אחרים תומכים בחזון פאן-טורקי, כמו ארגון השחרור של טורקסטאן המזרחית. קבוצה שלישית רוצה מדינה מזרח טורקסטאן, כמו תנועת העצמאות מזרח טורקסטאן. בעוד ממשלת מזרח טורקסטן בגלות שואפת לשחזר את עצמאותה של מזרח טורקסטן כרפובליקה חילונית פלורליסטית שמבטיחה חופש וחירויות אזרחיות לכל האנשים. כתוצאה מכך, "אף קבוצה או קבוצת אוייגור או מזרח טורקסטאן אינה מדברת בשם כל האויגרים, למרות שהיא עשויה לטעון כך", ואייגורים בכל אחד מהמחנות הללו ביצעו אלימות נגד אוייגורים אחרים, שלדעתם הם יותר מדי מותאמים לחברה הסינית או הרוסית או אינם דתיים מספיק. מתוך מודעות לכך שלא לקחו צד, "מנהיגות" וויגוריות כמו רבייה קדיאר ניסו בעיקר להשיג תמיכה בינלאומית עבור "זכויות ואינטרסים של האויגרים", כולל הזכות להפגין, למרות שהממשלה הסינית האשימה אותה בהזמנת המהומות הקטלניות ביולי 2009
אני לא יודע.