ב-1948, מיד לאחר עצמאותה של המדינה, חוק שנוי במחלוקת שנקרא חוק אזרחות ציילון עבר בפרלמנט של סרי לנקה, שהפלה במכוון את הטמילים ממוצא דרום הודי, שאבות אבותיהם התיישבו במדינה במאות ה-19 וה-20. חוק זה הפך את זה כמעט בלתי אפשרי עבורם לקבל אזרחות ויותר מ 700,000 טאמיל (שכולל עד 11% מכלל אוכלוסיית המדינה) הפכו ללא אזרחות. בשנת 1964 נחתם הסכם בין בנדרנייק ובין ראש ממשלת הודו אז, לאל בהאדור שאסטרי, להחזיר את רוב האוכלוסייה של הטמילים חסרי האזרחות. במהלך 30 השנים הבאות, ממשלות סרי לנקה שהתרכשו זו אחר זו היו מעורבות באופן פעיל בגירוש יותר מ -300,000 טמלים חזרה להודו. זה לא היה עד 2003, לאחר פוגרום בחסות המדינה
נגד הטמלים ומלחמה אזרחית בקנה מידה מלא, שהטמלים ההודים קיבלו אזרחות, אבל עד אז, אוכלוסייתם צנחה ל-5% בלבד מאוכלוסיית המדינה. הטאמילים שחזרו להודו התמזגו עם האוכלוסייה המקומית לאחר קבלת אזרחות הודית, למעט כמה כיסים בטאמיל נאדו, שם הם עדיין נקראים טאמילים סילון.