סיכום המאמר:  הכותב והמפיץ ארצ'י מקפרסון נפרד מדייב מקיי ביום בו אגדות הכדורגל הצטרפו לאנשי טיינקאסטל בכדי לחלוק כבוד לכוכב העל לשעבר של הרטס, טוטנהאם ודרבי קאונטי. ההיסטוריה מלאה באירוניה. יבחין הדורות הבאים, ביום שבו היה צריך לשמוח בכל מאהב של טיינקסטל, הם למעשה השתיקו את החצוצרות ושטפו את האולמות בשחור במקום בצבע חום. הם באו לכבד אדם שלא חי מספיק זמן כדי לטעום את ההתעוררות המנצחית של המועדון האהוב שלו מהעוני הקרוב. הקהל מוחא כפיים בזמן שרכב המתים נושא את ארון הקבורה של דייב מקיי עוזב את אצטדיון טינקסטל ללוויה שלו. אבל תביעת תואר המחלקה החדש שלהם יהיה עכשיו תזכורת קבועה של עמידות שדייב מקיי ירש המועדון שלו כאשר הוא צעד על העשב עם imperiousness רחב חזה שהיה ראש הגשר הנורא עבור ניצחונות Hearts'ב 1950. כשהם הניחו אותו לנוח ביום שלישי לא יכולת שלא לחשוב שהטבע שיחק תעלול אכזרי בכך שהסיים את חייו רק כמה שבועות לפני אישור הסוף של המאבק על אמינות והערכה עצמית שהמועדון הראשון שלו היה מעורב בו כל כך הרבה זמן. אבל למקיי בטח הייתה תחושה על מהלך האירועים שהוביל באופן בלתי נמנע לאפוטאוזיס. ההמונים שהצטופפו ברחובות כשהצעדה יצאה מטיינקאסל עצמה לשירות זיכרון במנספילד טרקיואר, ושהשליכו את הצעיפים שלהם על המצעד כאילו כדי להוסיף מזון למסעו האחרון, בטח האמינו שגם בשלבים המאוחרים של חייו הוא היה בועט במחשבה בכל כדור עבור המועדון הקודם שלו, כזו הייתה אהבתו הנמשכת לרחוב גורגי. רכב הקבורה שנשא את ארון הקבורה של מקיי היה מלא בפרחים ובכדורגל כדי לסמן את מותו. הייתי סטודנט כשראיתי לראשונה את הנבחרת המנצחת של "הארטס" משנת 1957-1958 שהוא היה הקפטן שלה, כשהיא לא רק זכתה בתואר, אלא גם יצרה שיא בריטי של 132 שערים...
הלוויה של דייב מקיי נערכה באדינבורו ביום שלישי. שחקן האמצע לשעבר של טוטנהאם והארטס נפטר בתחילת החודש בגיל 80. סר אלכס פרגוסון שאל למה מקיי הצליח להרוויח רק 22 תחרויות עבור סקוטלנד.