סיכום המאמר:  מדריך קצר לצליל המוזיקה מאת פול סימפסון. (רובינסון £ 9.99) במשך שנים חשבתי שזה היה ורה לין של נפגשים שוב הם תכננו לשדר כאשר הפצצות האטומיות נפלו, אבל על פי פול סימפסון, במדריך חיוני זה לסרט האייקוני, כאשר תקיפה גרעינית היא סמוכה, ה-BBC מתכוון למלא את גלי האוויר עם שירים מ The Sound Of Music. סוגים ציניים יתווכחו בכך שיש להקשיב Do-Re-Mi ודברים האהובים עליי רק יגרום להם מאוד חסר סבלנות לשכחה. למרות זאת, השארים מקווים בכנות "לשמור על רושם של נורמליות" על ידי חשיפתנו לפונ טרפס האופטימי. תמיד היה קל ללעוג ל"שלוש שעות של נזירות יודלות", וכריסטופר פלמר עצמו כינה את הסרט "הצליל של החליפה". אבל אני אוהב את זה, אולי כי לפני 50 שנה סבתא שלי לקחה אותי לראות את זה שש פעמים בקפיטול קולנוע בקרדיף. "צלילי המוזיקה" היה יכול להיות שונה מאוד אם משפחת אוסמונד הייתה דורשת מקום בסרט. תמיד התחבאתי מתחת למושב כשהנאצים הסתובבו במנזר, ועד היום לא ראיתי את הקטע שבו הנזירות חבלה במכוניות. זה היה סרט שנמשך לנשים שהיו להן בעלים דומיננטיים... כל הסוגים האלה של קפטן פון טראפ, שציפיו שהארוחה שלהם תהיה על השולחן. סבתא שלי, ומיליונים כמוה, היו רוצים להיות ג'ולי אנדרוס, חותכת וילונות כדי להכין בגדים, נופלת באגמים בשביל הכיף, רוכבת ברכיבה מרדנית ברחבי הכפר, יוצאת לפיקניק ובאופן כללי לא שמה לב לעבודה ולחובות ביתיות. בדרכה הבלתי סבירה והלא חדה, "צליל המוזיקה" היה קריאת פמיניסטית חלוצית, ונשים רגילות, שלא היו יודעות על מה ג'רמיין גריר מדברת, אימצו אותה והזדהו איתה. ההפתעה הראשונה בספרו של סימפסון היא שהסיפור מתחיל באנגליה. משפחת פון טראפ הייתה צאצאיו של רוברט וייטהד, מהנדס שנולד בבולטון בשנת 1823. הוא הלך לחו"ל לעבוד בחברה מילאנית וב...
משפחת פון טראפ הייתה צאצאיו של מהנדס מבולטון. אגתה וקפטן פון טראפ התחתנו ב-1911 והיו להם שבעה ילדים. אמו של הילדים מתה מחום הסקרלט בשנת 1922. הסרט, לעומת זאת, אינו עוקב אחר הסיפור האמיתי במובנים מסוימים.