כראש, בראון היה אחראי לטיפול באירועים בינלאומיים בולטים כמו הפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, ואירוע "מייגוז", המעשה הסופי של המלחמה בווייטנאם בשנת 1975. הוא גם טיפל בפיגועי הירי ב-1976 ובאירוע רצח הגרזן באזור המפורז הקוריאני, ופיקח על אמנת תעלת פנמה בשנת 1977. אחת מתפקידיו העיקריים של בראון כיו"ר המטה המשותף היה שינוי ההנהגה בתוך המטה המשותף. אחת מהפעולות העיקריות של בראון בהפכת ההנהגה בתוך המטה המשותף הייתה על ידי חיסול J-2 שהיה אחראי בעיקר לתפקוד התקשורת וחיבורו עם פעולות J-3. בראון גם נתן הזדמנות לחבריו בכירים במטה המשותף, כמו ראש המטה של חיל האוויר, ראש המבצעים הימיים, מפקד חיל הנחתים ומפקד המטה של הצבא, להתמודד עם מצבי משבר, על מנת להכין אותם למקרה שיבחרו להיות יו"ר המטה המשותף הבא. אחד המקרים הבולטים הוא במהלך תקרית מאיאגז
, שבאותה תקופה בראון היה במסע רשמי לחו"ל כדי להשתתף בפסגת נאט"ו באירופה, שבאותה תקופה בראון איפשר למפקד המטה של חיל האוויר, גנרל דייוויד ג'ונס, לפעול כיו"ר המנכ"ל המשותף של המטה והוביל את הדיון בתוך מועצת הביטחון הלאומי על התכנון הצבאי ועניינים צבאיים לביצוע הפעולות להצלת צוות ה-SS Mayaguez. כתוצאה מכך, ג'ונס מונה מאוחר יותר לנשיא המטה המשותף של הצבא, בעקבות ניסיונו של בראון ב-1978 ושל ג'ונס כנשיא המכהן של המטה המשותף במהלך תקרית מאיאגז, שהובילה למאמץ של ג'ונס למודרניזציה של הצבא כדי לשפר את יחסיו עם ההנהגה האזרחית, שבסופו של דבר הובילה לחוק הרפורמה הצבאית בשנת 1986, הידוע בשם חוק גולדווטר-ניקולס.