SUKPs 19. kongres´ afsluttende møde.
Kammerater, tillad mig at udtrykke taknemmelighed på vegne
af vores kongres til alle broderlige partier og grupper,
hvis repræsentanter har æret vores kongres med deres tilstedeværelse,
samt dem, der har sendt hilsner til kongressen, tillad mig at udtrykke vores
taknemmelighed til de broderlige hilsner, for lykønskningerne og for tiltroen.
For os er især den tiltro værdifuld, som tilkendegiver parathed 
til at støtte vort parti i dets kamp for folkenes lysende fremtid, 
i dets kamp mod krig, i dets kamp for fredens bevarelse.
Det ville være forkert at tro, at vores parti, som er blevet en mægtig kraft,
ikke længere behøver støtte. Det er forkert.
Vort parti og vort land har altid haft og vil have behov for tiltro,
sympati og støtte fra broderlige folk uden for grænserne.
Et særligt træk ved denne støtte består i, at al støtte til vor partis
fredsstræben fra et hvilket som helst broderligt partis side,
er også en støtte til dets eget folk i kampen for fredsbevarelse.
Da de engelske arbejdere i årene 1918-1919, under det engelske
bourgeoisis væbnede angreb på Sovjetunionen, organiserede kampen mod krigen
under sloganet ”Hænderne væk fra Rusland” var det en støtte.
Først og fremmest en støtte til dets eget folks kamp for fred,
og dernæst en støtte til Sovjetunionen.
Når kammerat Thorez eller kammerat Togliatti erklærer,
at deres folk ikke vil gå i krig mod de sovjetiske folk, (...)
(...) er det en støtte. Først og fremmest en støtte til Frankrigs og Italiens
arbejdere og bønder, der kæmper for fred,
og dernæst en støtte til Sovjetunionens fredsstræben.
Denne særegenhed ved den gensidige hjælp forklares ved,
at vores partis interesser ikke kun ikke er i modsigelse,
men omvendt flyder sammen med de fredselskende folks interesser.
Hvad angår Sovjetunionen, så er dets interesser i det hele taget
uadskillelige fra fredens sag i hele verden.
Det er forståeligt, at vores parti ikke kan forblive i gæld
til broderpartierne, og det må selv vise dem, og ligeså deres folk,
støtte i deres kamp for befrielse, i deres kamp for fredsbevarelse.
Som bekendt, er det lige det, vort parti gør.
Efter vort partis magtovertagelse i 1917, og efter at
partiet tog reelle midler i brug for at afskaffe den
kapitalistiske og godsejerlige undertrykkelse,
så repræsentanterne for de broderlige partier, 
beundrende vort partis mod og succeser, og tildelte det titlen
den verdensrevolutionære- og arbejderbevægelses ”Stødbrigade”.
Med det udtrykte de håb om, at ”Stødbrigadens” succeser vil lette stillingen
for folkeslag, som smægter under kapitalistismens undertrykkelse.
Jeg tror, at vores parti har levet op til disse forventninger,
især i den 2. verdenskrigs periode, 
hvor Sovjetunionen, ved at knuse det tyske og japanske fascistiske tyranni,
befriede Europas og Asiens folkeslag fra det fascistiske slaveris trussel.
Selvfølgelig var det meget svært at udføre denne hæderlige rolle,
mens ”Stødbrigaden” var én eneste, 
og mens den måtte udføre denne avancerede opgave næsten helt alene.
Men det var dengang. Nu er det en helt anden sag. 
Nu, hvor der fra Kina og Korea til Tjekkoslovakiet og Ungarn 
er kommet nye ”Stødbrigader” i form af folkedemokratiske lande,
er det blevet nemmere for vort parti at kæmpe, og arbejdet går lystigere.
Særlig opmærksomhed fortjener de kommunistiske-, demokratiske- 
eller arbejder-bonde partier, der endnu ikke er kommet til magten, 
og som fortsætter med at arbejde under de borgerlige drakoniske* loves hæl.
De har selvfølgelig sværere ved at kæmpe. Dog har de det ikke lige
så svært ved at arbejde, som det var for os, de russiske kommunister
i zarismens periode, hvor den mindste bevægelse fremad
blev erklæret for en alvorlig forbrydelse.
Dog holdt de russiske kommunister ud, blev ikke bange for vanskelighederne,
og opnåede sejren. Det samme vil ske med disse partier.
Hvorfor vil det ikke være lige så svært at arbejde for disse partier
sammenlignet med de russiske kommunister under den zaristiske periode?
Fordi, for det første, har de foran deres øjne sådanne eksempler på kamp og 
succeser, som der findes i Sovjetunionen og i de folkedemokratiske lande.
Følgelig kan de lære af fejlene og succeserne i disse lande,
og ved hjælp af det lette deres arbejde.
Fordi, for det andet, at selve bourgeoisiet, befrielsesbevægelsens
hovedfjende, er blevet en anden, er blevet ændret på en alvorlig måde,
er blevet mere reaktionært, har mistet forbindelserne til folket,
og således har svækket sig selv. 
Det er forståeligt, at denne omstændighed også bør
lette arbejdet for de revolutionære og demokratiske partier.
Tidligere tillod bourgeoisiet sig at gå rundt og være liberalt,
forsvarede de borgerlige-demokratiske friheder
og skabte sig på den måde popularitet i befolkningen.
Nu er der ikke et spor tilbage af liberalisme.
Den såkaldte ”personlige frihed” findes ikke mere.
De personlige rettigheder anerkendes nu kun for dem, der har kapital, mens
alle andre regnes for menneskeligt råstof, der kun er egnet til udbytning.
Princippet om folkets og nationernes lighed er blevet trampet på, det er
blevet erstattet med princippet om det udbyttende mindretals fulde rettigheder, 
og folkets udbyttede flertals retsløshed.
De borgerlige-demokratiske friheders fane er blevet smidt overbord.
Jeg tror, at I ,repræsentanter for kommunistiske og demokratiske partier,
må løfte denne fane og føre den fremad, hvis I vil samle folkets flertal omkring jer.
Der er ingen andre til at løfte den.
Tidligere blev bourgeoisiet betragtet som et værn for nationen,
det forsvarede nationens rettigheder og uafhængighed, satte dem ”over alt andet”. 
Nu er der ikke et spor tilbage af ”det nationale princip”.
Nu sælger bourgeoisiet nationens rettigheder og uafhængighed for dollars.
Den nationale uafhængigheds og nationale suverænitets fane er smidt overbord. 
Der er ingen tvivl om, at I må løfte denne fane, repræsentanter for
kommunistiske og demokratiske partier, og føre den fremad, hvis I
vil være jeres lands patrioter, hvis I vil blive nationens førende kraft.
Der er ingen andre til at løfte den.
Sådan står det til i øjeblikket.
Det er forståeligt, at alle disse omstændigheder bør lette arbejdet for de
kommunistiske og demokratiske partier, som endnu ikke er kommet til magten.
Følgelig er det al mulig grund til at regne med broderpartiernes succes 
og sejr i de lande, hvor kapitalen hersker.
Længe leve vores broderpartier!
Må broderpartiernes ledere leve længe og i godt helbred!
Længe leve freden mellem folkene!
Ned med krigsmagerne!
(Danske undertekster ved GHK og KPnetTV2)
