Смъртта психологически е толкова важна
колкото и раждането
и също като нея е неразделна част от живота
но със сигурност
не може да бъде като раждането ако тя е краят
Да, ако е краят, но тук не сме докрай сигурни
за този край
защото както знаете съществуват едни
особени свойства на душата
които не се вместват напълно 
в пространството и времето
може да имате сънища или визии за бъдещето
Може да възприемаш ..... и др.
Само невежеството може да отхвърли тези факти
Доста е очевидно, че те съществуват
И са съществували винаги
Сега тези факти показват
че психичното, частично поне
не е зависима от тези ограничения
И тогава какво?
Когато психичното не е под зависимостта
да пребивава единствено във времето 
и пространството
и тя очевидно не пребивава 
единствено там
то в рамките на тези свойства душата
 не е подчинена на тези закони 
и това означава практически,
ПРОДЪЛЖЕНИЕ НА ЖИВОТА
във вид на психично съществуване ОТВЪД
времето и пространството
Дали самият вие вярвате, че смъртта е частичен край, или вярвате, че.........
Аз не мога да кажа..... виждате ли
думата вярвам е трудна за мен
Аз не вярвам
Аз трябва да имам причина 
за определена хипотеза
Или знам нещо
и когато го знам,
 аз нямам нужда да го вярвам
Ако аз...
Аз не си позволявам да 
вярвам в нещо
просто в името 
на вярването в него
Аз не мога
 да повярвам в него
но когато има достатъчно основания
за определена хипотеза
аз ще приема тези 
основания естествено
Бих казал, ние трябва 
да разпознаем възможността
за тези факти са така
Когато ни казахте, 
че ние трябва
да възприемаме смъртта
подобно на цел
и за да отдалечим 
пътя си от нея трябва да нахлуем в живота
със значими житейски цели
какъв съвет бихте 
дали на хората 
в късният им живот
когато много от тях трябва 
на практика да вярват, че смъртта е краят на всичко.
Ами виждате ли, 
аз съм лекувал много възрастни хора
и е доста интересно да се наблюдава
как твоето съзнание се справя с факта, че то очевидно
е заплашено от окончателен край 
То го пренебрегва
Животът се държи така, сякаш продължава
И така аз мисля, че е по-добре
за възрастните хора да продължават живота
да гледат напред към следващият ден
като, че трябва да прекарат векове
и по този начин ще живеят правилно
но когато човек го е страх и не гледа напред, а назад
то това го парализира
става закостенял 
и умира преждевременно
когато продължава да живее, гледайки напред
към приключенията, които предстоят
тогава живее
и това е на практика и това,
което твоето съзнание има намерение да направи
защото е доста очевидно, че ние всички ще умрем 
и това е тъжният финал на всичкo
но въпреки всичко нещо в нас,
което не иска да го повярва, определено
но това е психологически факт
Това за мен не означава, че доказва нещо.
Но това просто е така
Например, аз може да не знам защо се нуждаем от сол
но ние предпочитаме да ядем сол
защото се чувстваме по-добре
И така, когато мислиш по определен начин
може да се чувстваш значително по-добре
И аз мисля, че ако мислим според насоките на природата
именно тогава мислим правилно
