Varför är våra hjärnor så mycket större
i förhållande till vår kroppsstorlek–
–än andra primaters och däggdjurs?
Det är de inte.
Vår hjärna utgör 2 % av vår kroppsmassa–
–vilket är lika mycket
som för flertalet primater.
För makaker är förhållandet detsamma.
Vår hjärnor verkar för stora
i förhållande till våra kroppar–
–bara om man jämför oss med stora apor
som gorillor och orangutanger.
–Varför har de för små hjärnor?
–Precis, det är en bättre fråga.
Ändå har vi i årtionden varit fixerade
vid frågan varför våra hjärnor är så stora.
Frågan är alltså varför deras hjärna inte
är lika stor i förhållande till deras kropp.
Mitt svar är: Energin räcker inte till–
–för att de ska kunna ha både en stor kropp
och en hjärna med många nervceller.
Det är vad som skulle finnas
i en större primathjärna.
Vi har väl
omkring 80–90 miljarder nervceller?
Vi har 16 miljarder i hjärnbarken,
den här övre delen.
Det är av stor vikt–
–för det är inte den del av hjärnan
vi använder för att styra kroppen.
Det hanterar resten av hjärnan bra.
Men hjärnbarken får en kopia av allt
som försiggår i resten av hjärnan.
Just därför att den inte är nödvändig
har den kapacitet över–
–till att sammanställa, finna associationer
och mönster, dokumentera händelser–
–och sedan använda det
för att planera framtiden.
Det är den del av hjärnan som ger oss
ett flexibelt och komplext tänkande.
–Då kan man intervjua hjärnforskare...
–Precis!
Du kan lyssna på mig, tänka på
nästa fråga och intervjuns utveckling.
Jag vill gärna förstå det som...
...att det är hjärnbarken med sina
många nervceller som sköter arbetet–
–som gör att vi människor
kan leva utanför nuet.
–Eller överskrida vårt biologiska öde?
–Ja, men det är mycket mer än så.
Här i nuet reagerar vi på det som händer.
Jag svarar på det du frågade nyss.
Det är vår situation i nuet.
Men jag gör det med hjälp av all kunskap
som jag samlat på mig genom åren–
–samtidigt som jag har en plan
för vad jag vill berätta vidare i samtalet–
–och vad jag ser som viktigt
för de kommande åren.
Det innebär att vårt beteende
handlar om så mycket mer–
–än att bara vara här
och reagera på det som händer i nuet.
I grunden har vi väl ändå
en primathjärna?
Den skiljer sig väl inte så mycket
i form eller struktur från andra apors?
Det stämmer. Det har vi sett
då vi studerat vår hjärnas beståndsdelar–
–och jämfört antalet celler i vår hjärna
med det för andra arter.
Vi kan då konstatera–
–att människans hjärna
bara är en förstorad vanlig primathjärna.
Det hade nog glatt Darwin mycket.
Vår hjärna är uppbyggd på samma sätt
som andra primaters hjärnor.
Egentligen är det väl
ingen större överraskning–
–med tanke på att vi liknar aporna.
Vi känner likheten med apor i djurparker
och ser att deras beteende liknar vårt.
Hundar däremot uppför sig ju annorlunda.
Det gläder mig att höra
att du inte finner det överraskande.
Det tycker inte jag heller, som biolog.
För de flesta människor, än i dag–
–är det hemskt att bli kallad för ett djur,
för en primat.
Många uppfattar den tanken
som ytterst obehaglig.
Exempelvis Desmond Morris och
Jared Diamond har jämfört oss med apor.
Sådana tankegångar har varit en del
av vår västerländska vetenskapskultur.
Vi anser att vi i grunden är apor,
att det är så vi är skapade.
Delvis är det så–
–men om man ser till huvuddelen
av forskningsarbetet om människor...
Man kan studera vad som publiceras
i olika tidskrifter.
Väldigt många vetenskapliga artiklar
om den mänskliga hjärnan–
–handlar om människospecifika gener,
eller egenskaper som bara människor har.
Det har satsats väldigt mycket–
–på tanken att den mänskliga hjärnan
måste vara speciell–
–att den är olik allt annat.
Det beror delvis på att vi i över hundra år
varit väl medvetna om–
–att vår hjärna
inte är den största som finns.
Under flera årtionden, sedan man
började forska seriöst inom området–
–har en viktig fråga varit:
Vi har inte den största hjärnan.
Varför studerar vi då andra djur?
Borde inte valar och elefanter studera oss?
De har ju mycket större hjärnor.
Ja, varför är vi inte två orangutanger
som intervjuar varandra?
Det måste finnas något speciellt
hos vår hjärna–
–som i något avseende
gör den annorlunda.
Vi skapar ju kultur,
litteratur och vetenskap.
Man brukade anse, som du sa i början–
–att vår hjärna är väldigt stor
i förhållande till vår kropp.
Jag anser av flera skäl att det är irrelevant.
Men det finns ett mycket viktig särdrag.
Vår hjärnbark, som tar emot kopior
och skapar flexibilitet och komplexitet–
–den är inte störst i djurvärlden,
men den har flest nervceller.
Förhållandet är så här: Vi har i snitt
16 miljarder nervceller i hjärnbarken.
De arter som kommer närmast
är gorillor och orangutanger–
–med 8–9 miljarder, hälften så många.
Schimpanser har 6–7 miljarder.
Den afrikanska elefanten har färre än 6.
De allra flesta däggdjur har färre
än 1 miljard nervceller i hjärnbarken.
Nervcellerna är alltså de komponenter
som bearbetar information i hjärnbarken.
Då har den som har flest nervceller
också den största kognitiva kapaciteten.
Det är inte samma sak som förmågor.
Du nämner allt fint vi kan prestera,
men vad det gäller biologisk kapacitet–
–som minne, logiska resonemang
eller att förstå vad någon annan tänker–
–så har alla med en hjärnbark
den kapaciteten. Det är inte bara vi.
Eftersom vi har så många nervceller
har vi större kapacitet.
Det ger oss också möjlighet
att använda allt det vi har lärt oss–
–för att omforma
de där 16 miljarder nervcellerna–
–så att vi kan lära oss saker
och göra vår kapacitet till förmågor.
Där spelar tekniken en viktig roll.
Det är därför vi behöver utbildning
och måste tillbringa allt fler år i skolan–
–sedan på universitetet
och till slut vidareutbilda oss.
Det behöver vi göra för att kunna använda
den information vi får från andra–
–för att forma vår medfödda biologiska
kapacitet till verkliga förmågor.
Finns det någon brytpunkt
för antalet nervceller i hjärnbarken–
–som gör att vi har den här kapaciteten–
–medan exempelvis de stora aporna
saknar den?
Talar vi om 12 miljarder? 13 miljarder?
–Jaha, du menar en siffra.
–Ja, när blir kvantitet till kvalitet?
Frågan är intressant, och min åsikt
är att det inte bara rör sig om–
–den dubbla mängd nervceller vi har
jämfört med gorillor och orangutanger.
Det enda svar vi har på den specifika
frågan i dag är att vi inte vet.
Men jag tror inte att det handlar
enbart om antalet nervceller.
Jag kan förklara det så här:
För 200 000 år sedan såg våra förfäder
ut ungefär som vi, förutom kläderna–
–och deras hjärnor
var ungefär lika stora som våra.
Och förhållandet mellan hjärnans storlek
och mängden nervceller–
–är ungefär det samma
som för andra primater.
Då kan vi rimligen anta
att för 200 000 år sedan–
–hade de första människorna
cirka 16 miljarder nervceller.
Ändå hade de långtifrån de förmågor
som vi har i dag.
De var inte alls lika komplexa–
–kunde inte tänka på vår nivå
eller hantera svåra resonemang.
Se bara på allt vi kan göra med våra liv
och hur vi kan styra vår värld.
Det berör så mycket mer
än de föremål vi använder.
Det handlar om problemlösning
och tankegångar som vi kan utveckla.
Vi kan övertyga oss själva om att vi ska
behandla människor lika eller olika.
Ändå var antalet nervceller de hade,
så vitt vi vet, ungefär det samma hos oss.
Jag tror att mycket av det
vi ser som mänskliga särdrag–
–är inlärda förmågor
nära kopplade till den teknik vi använder.
Vi ackumulerar och för vidare förmågor
som vida överskrider det rent biologiska.
Är vi bara ett djur
med 16 miljarder nervceller i hjärnbarken?
Nej, anser jag. Vi är den enda art
som har så många nervceller–
–men vi har också ackumulerat kunskap
under 200 000 år–
–och sammanställt den.
Mänskliga generationers liv överlappar
så mycket att kunskap kan föras vidare.
Om det plötsligt uppstod en ny art
med 16 miljarder nervceller i hjärnbarken–
–tvivlar jag starkt på
att de genast skulle bli som vi är i dag.
Då handlar det alltså om utbildning
och socialisering–
–så att vi lär oss använda vår hjärna–
–och kan utveckla vår kapacitet
till förmågor, med början som barn?
Ja. När jag startade min forskning–
–insåg jag att tillgången till energi
tack vare matlagning–
–var en viktig omvandlande kraft för
att skaffa oss den mängd nervceller vi har.
Det förändrade min syn
på matlagning och köket.
Nu har jag haft möjlighet att fundera mer
över skillnaden–
–mellan biologisk kapacitet och förmåga–
–och har då fått en helt ny...
...syn på professorer,
lärare och instruktörer.
Jag fullkomligen vördar dem!
Vilka vi är och vad vi gör
är helt avhängigt av de här människorna–
–som har tagit på sig
att inte bara överföra information till oss–
–utan också att sammanställa
och förklara den, innan den överlämnas.
På så vis behöver kommande generationer
inte börja från noll. Det gör vi aldrig.
Redan gjorda lärdomar överlämnas
till oss från de som kom före oss.
Då kan man se att vår avancerade
biologi inte är något värd–
–om vi inte kan bevara vårt know-what,
själva kunskapen, informationen–
–och vårt know-how, tekniskt kunnande
i en snävare bemärkelse.
Det har gett mig
en betydligt djupare uppskattning–
–för utbildning och undervisning.
Universiteten och tekniskt kunnande
är något heligt för mig nu.
Utbildning, vetenskap och teknik–
–är en nödvändig grund
för mänskligheten som vi ser den i dag.
Santayana skrev väl i en roman:
"Varje ny generation är nya barbarer
som man måste utbilda."
Underbart!
Med det menas väl–
–att barn måste lära sig
att utveckla sin kapacitet–
–och göra dem till förmågor.
Fast det vackra är
att de egentligen inte är barbarer...
–Jag förstår. Det är underbart, men...
–Det är en roman från 30-talet.
Det är mycket mer än så...
Jag ser det som att varje ny hjärna
är som ett granitblock–
–med otaliga möjligheter inom sig.
Hjärnan är inte ännu något meningsfullt–
–men där finns så många förutsättningar.
Allt beror på vad den utsätts för.
Den formas av de intryck den får
så att den fylls med något meningsfullt–
–och verkligen blir till något.
Vi kan återgå till matlagning.
Vår hjärna förbrukar mycket energi.
Den utgör en liten del av våra kroppar,
men förbrukar 20–25 % av energin.
Alltså måste den utfodras.
Du nämner det som en orsak–
–till att de stora aporna
inte kunnat utveckla sina hjärnor.
De har inte uppfunnit matlagning
och äter alltså inte tillagad mat.
När inträffade förändringen och hur
bidrog det till att utveckla våra hjärnor?
Jag ser matlagning som teknik–
–en av de första tekniska färdigheter
som vår art utvecklade.
Precis som allt annat
hände det gradvis.
Kunskap ackumulerades och fördes
vidare från en generation till nästa–
–och vid vissa tidpunkter
uppstår nya metoder och redskap–
–och till slut accelererar utvecklingen.
För cirka tre miljoner år sedan–
–gick våra förfäder på två ben
och hade händer...
Deras händer var flinka
och kunde hantera föremål på många sätt.
Det var en kombination av egenskaper
som ingen annan primat har haft.
Om man står på två fötter
istället för att gå på alla fyra–
–förbrukar man genast
bara hälften så mycket energi.
Om man förbrukar mindre energi
när man rör sig–
–kan man också röra sig längre
och finna mer mat på en dag.
Dessutom hade de flinka händer–
–och för 2–3 miljoner år sedan
gjorde de mer än gick omkring.
De hade nått längre än
att bara använda stenbitar som redskap.
De tillverkade också
sina egna stenredskap.
En av de viktigaste saker man kan göra
med stenredskap i naturen–
–är att skära köttet du vill äta i bitar–
–flå skinnet av nedlagda djur
och jaga effektivare.
Man kan också hacka, skära och mala
rötter och grönsaker.
Matlagning syftar ofta på
att använda eld–
–men långt innan dess handlade det väl
om att bereda mat, mala och...?
Det leder till frågan om
vad matlagning är.
Djupare begrundat,
och för mig som biolog–
–är matlagning all omvandling av mat
innan man stoppar den i munnen.
–Det kan vara jäsning eller...
–Ja, som alltså är kall matlagning.
Och kall matlagning med stenredskap,
knivar eller kvarnar–
–är en sorts beredning av mat
som vi vet att våra förfäder gjorde–
–långt innan de betydligt senare
behärskade elden.
Stenredskap användes
för över två miljoner år sedan–
–medan eld började användas
för mellan en miljon och 500 000 år sedan.
Men för att utveckla den här tekniken,
även om vi ser den som primitiv...
Inga andra djur har utvecklat
något liknande.
Eusociala djur som myror håller boskap,
men de har så små hjärnor.
Krävs det inte en stor hjärna först
för att utveckla den här tekniken?
För att få en stor hjärna behöver man
bereda mat. Men behövs inte hjärnan först?
Det handlar helt och hållet om mängden.
Våra förfäder som reste sig upp
och hanterade föremål med händerna–
–hade redan den hjärna
de kunde kosta på sig som primater.
Deras hjärna
liknade den schimpanserna har än i dag.
Schimpanserna stannade
på samma nivå–
–vad gäller antalet nervceller
och kroppsstorlek.
Gorillorna var redan
ungefär där de är i dag.
Vår förfader för två miljoner år sedan–
–var något större än en schimpans,
men med samma hjärnstorlek.
Det innebär många nervceller–
–och vi vet att schimpanser
använder redskap, att de har kultur–
–de kan ha komplexa samhällen
och lära sig svåra saker, som språk.
–För de det vidare?
–Absolut, det är vad kultur innebär.
Olika grupper av schimpanser
gör saker på olika sätt.
De löser problem olika
beroende på vilken grupp de tillhör.
Det är alltså kultur. Och de har teknik
upp till en viss, grundläggande nivå.
Tänk på all den teknik
vi har lyckats utveckla under 150 år–
–från den industriella revolutionen.
Se sedan på vilken teknik våra förfäder
kunnat utveckla och ackumulera–
–under en tidsperiod på 1,5 miljoner år–
–från de första stenredskapen
tills de använde eld regelbundet.
Jämfört med vad som hänt i senare tid–
–är det en väldigt långsam utveckling.
Men om vi jämför oss med andra arter–
–så genomgick de aldrig samma ökning
av hjärnstorleken som vi gjorde–
–med början för 1,5 miljoner år sedan–
–så att den hjärna vi har i dag
är tre gånger så stor.
Men då har det tagit 1,5 miljoner år.
Det finns ju andra djur än primater
som uppenbarligen är intelligenta–
–exempelvis kråkfåglar, papegojor,
hundar, elefanter och delfiner.
Skulle de kunna utveckla hjärnor med
fler nervceller och bygga civilisationer?
Eller krävs det tvåbenthet och möjlighet
att hantera föremål med händerna?
Jag tror att vi hade en mycket ovanlig
kombination av egenskaper.
Vi gick på två ben och var primater,
som jämfört med andra däggdjur–
–har många nervceller i hjärnbarken,
trots att den är mycket liten.
Det innebär att kroppen som bär den
inte måste vara jättestor–
–och ju större kroppen är,
desto mer energi kräver den.
Man kan se att det var en kombination
av många olika egenskaper.
Vi hade tur på det viset att vi hade
många nervceller utan en stor kropp.
Kunde då andra arter till slut ha utvecklat
lika många nervceller som vi har?
Kanske. Det krävs tillräckligt
många vakna timmar per dag–
–så att man hinner äta och få den energi
som krävs när man har många nervceller.
Men det finns en annan viktig faktor
som många inte tänker på.
Alla andra djur där ute
klarar sig jättebra–
–fastän vissa har pyttesmå hjärnor.
Du nämnde myror.
De lever bara några få dagar,
men om man lever några få dagar–
–räcker knappt 1 miljon nervceller
gott och väl–
–för att sätta samman kroppen,
finna spår och röra sig omkring.
Jag tror att om vi frågade möss:
"Vill ni inte ha fler nervceller
i hjärnbarken? Behöver ni inte det?"
Då skulle de svara:
"Vad menar ni? Vi har det bra!"
Vi har en uppfattning om
att alla borde vara som vi.
"Det måste finnas en stor fördel med
många nervceller. Varför har inte alla det?"
Jag tror det beror på att vi låst oss
vid en tanke på urval, framsteg–
–och att det skulle finns en egenskap
som är fördelaktig för alla.
Min åsikt, särskilt då jag
jämfört många olika hjärnor–
–är att biologi snarare bygger på
"allt som fungerar".
Man behöver en fungerande kropp
och tillräckligt många nervceller–
–för att vara livsduglig–
–så att man kan nå könsmognad,
para sig och få avkomma.
Då fungerar man tillräckligt bra
ur ett evolutionärt perspektiv.
Jag förstår det som–
–att mångfald är ännu viktigare
än vad vi har insett.
Det gäller inte bara
vårt mänskliga samhälle.
Vi har skapat och samlat på oss
så mycket kunnande och teknik–
–att ingen enskild individ numera
kan vara mänsklighetens databank.
Vi behöver olika människor
och därför krävs en viss befolkningsstorlek–
–för att olika personer ska kunna bevara
all know-how och know-what.
På samma sätt
behövs det olika sorters djur.
Hoppas att arbetsfördelningen mellan
våra hjärnor fungerat. Tack så mycket.
Översättning: Roger Eriksson
Svensk Medietext
