Termín "já" může znamenat 
mnoho různých věcí,
takže může být matoucí o tom mluvit.
Jak já mluvím o "sobě" je...
Pointa je, že naše konvenční
přesvědčení o "sobě" je iluze.
A tu iluzi můžete prozkoumat
neuro-anatomicky,
když se podíváte na mozek, 
a v mozku není žádné místo,
kde by se sjednocené "já" skrývalo.
V mozku není žádné místo,
kde se všechno sejde.
Žádný "jezdec na koni vědomí",
který by všechno vnímal a prožíval, 
anatomicky to nedává smysl.
Ale z pohledu zkušenosti z první osoby 
si také myslím, že to nedává smysl.
Když vyzpovídáte toto
vnímání "sebe" technikou,
jako je meditace,
může to zmizet.
A to, co zbyde není to, že zmizíte,
ani, že svět zmizí,
ale něco zmizí.
A bez toho jste na tom lépe.
Tenhle pocit, 
který většina lidí má...
že se nachází
ve svých hlavách...
Většina lidí si necítí
spojena se svým tělem.
Když se zaměříte 
na sbírku svých zážitků
necítíte se identicky
se svým tělem.
Velmi pravděpodobně se cítíte, 
že máte tělo, že jste v hlavě...
a jezdíte ve svém těle,
jako kdyby bylo dopravním prostředkem.
A vaše ruce jsou tam dole.
A když zavřete oči a pokusíte se meditovat,
když se snažíte soustředit,
začnete v jednom místě vědomí
nebo subjektivity v hlavě za očima
a pak se snažíte zaměřit svou pozornost...
Když se snažíte soustředit se na dech,
snažíte se
zaměřovat pozornost dolů na dech
a to místo, ze kterého míříte, 
ten pocit, že se nacházíte v hlavě,
je také ten pocit, 
že jste autorem svých myšlenek.
Že existuje myslitel vedle té myšlenky,
která přichází.
Nejen, že ty myšlenku dorazí do vědomí,
ale že vy jste ti, 
ke kterým ty myšlenky dojdou,
že jste muž v lodi
jedoucí na řece vědomí.
Ale existuje jen ta řeka.
Neexistuje žádná loď
pohupující se na řece.
Existuje jen tok vidění, cítění,
dotýkání se, myšlení,
všechna energie, 
která se objevuje ve vědomí...
A cokoliv nazýváte "svět"
je toho součástí
jako předmět zážitku.
Takže se snažíme přesahovat svět,
nebo se jím stát?
Nemyslím si, že je v tom rozdíl.
Myslím si, že ten pocit,
že jste na kraji světa
a díváte se na něj.
Za svým obličejem. 
Obličej je něco jako maska.
A vy jste za ní a až támhle je svět.
To může být rozbito.
Když se podíváte dost zblízka
na ten pocit,
tak může odpadnout 
a v další momentu existuje jenom svět.
A to není tvrzení o metafyzice.
Neznamená to,
že vesmír je nebo není stvořen vědomím.
Jsem vcelku agnostik ohledně 
vztahu vědomí a fyziky světa.
Teď tomu moc nerozumíme.
Nicméně, ohledně prožívání,
jediné, co existuje,
je vědomí a jeho obsah.
A vše, co můžete zažít v přítomnosti,
ať už je to nejhlubší láska ke Kristovi,
kterou jste kdy cítili,
nebo děs z toho, že jste viděli 
medvěda utéct ze zoo a teď zdrháte.
Jakýkoliv je charakter toho prožitku,
je to jen vědomí a jeho obsah.
A ten pocit, že to vše má centrum, 
že existuje ego.
"já" v tom všem.
To můžeme prozkoumat.
Já vnímám kteroukoliv spirituální cestu,
dokonce i výslovně náboženské:
křesťanskou, sufickou, hinduistickou...
Ve chvílích sebepřesahování
ztrácíte ten pocit oddělení od světa.
Ztrácíte pocit oddělení od vašeho prožívání.
Tak vědomí funguje přirozeně,
jen to dá práci na to přijít.
