
Spanish: 
Leónidas: Oye.
Enric: Dime.
L: Estuve viendo el último podcast de
Wismichu y hay un momento en el que sale
un tema filosófico.
E: ¡Qué me dices! Oye, pues vamos a analizarlo, ¿no?
El otro día...
*muere de tos*
El otro día smdani fue de
invitado a Wpodcast: el podcast que Wismichu
presenta cada viernes con Kajal...
y Joaquín.
Joaquín puto amo. *Joaquín te queremos, boicot si te echan otra vez*
Y como suele pasar cuando invitas a un sacerdote a tu
podcast, lo más probable es que acabes
hablando de Dios, y siendo la existencia
o la inexistencia de Dios uno de los
desafíos más antiguos para la
inteligencia humana, lo más natural es
que ahí acabe sacando la cabeza la
filosofía. Y allí donde esté la filosofía,
estará este canal.
L: Rascando visitas.
E: Sí *de algo hay que vivir hombre lol xD*
Por cierto, éste no es el primer vídeo en
el que menciono a smdani, ya analicé

Catalan: 
Leònides: Escolta.
Enric: Diga'm.
L: Vaig estar veient l'últim podcast de'n
Wismichu i hi ha un moment on hi surt un tema filosòfic.
E: Què dius! Doncs anem a analitzar-lo, no?
L'altre dia...
*tus i mor*
L'altre dia smdani anà de convidat a WPodcast: el podcast que en Wismichu
presenta cada divendres amb el Kajal...
i el Joaquim.
Joaquín puto amo
I com sol passar quan convides a un sacerdot al teu podcast, el més probable és que acabis
parlant de Déu, i sent l'existència o inexistència de Déu un dels
desafiaments més antics per a la intel·ligència humana, el més natural és
que aquí acabi treient el cap la filosofia. I allà on estigui la filosofia,
estarà aquest canal.
L: Rascant visites.
Enric: Sí *lol xD*
Per cert, aquest no és el primer vídeo en que parlo d'smdani, ja vaig analitzar

Spanish: 
su debate en torno a la existencia de
Dios con Jordi Wild. Si lo queréis ver, os
lo dejo por aquí en la tarjetita. *spam pero legal*
Pero en fin, ¿qué pasó en el podcast?
Pues que Kajal acabó sacando la paradoja de la omnipotencia.
Kajal: Vale, y de última pregunta
tengo una que planteé en el anterior
podcast pero me gustaría saber tu
opinión, y es que si Dios es un ser omnipotente, ¿podría...?
Dani: ¿podría hacer chile picante que él no pueda comer?
¿Qué es la paradoja de la
omnipotencia? Es una familia de
formulaciones paradójicas que cuestionan
la posibilidad de que exista un ser omnipotente.
Como normalmente la
omnipotencia es una de las
características que se adscriben a Dios, si
demostramos que la omnipotencia es un
concepto auto-contradictorio, pues
entonces Dios por extensión, como ser
omnipotente, no puede existir. Esta
paradoja tiene mil formas; la más clásica
la formuló Kajal en el podcast anterior.
K: ¿Puede un ser omnipotente crear una roca que ni siquiera él mismo pueda levantar?

Catalan: 
el seu debat sobre l'existència de Déu amb Jordi Wild. Si el voleu veure, us
el deixo per aquí a la tarjeteta *spam però bé*
Però, en fi, què va passar al podcast?
Doncs que Kajal va acabar traient la paradoxa de l'omnipotència.
Kajal: D'acord, i una última pregunta,
tinc una que vaig plantejar al podcast anterior però que m'agradaria saber la teva
opinió, i és que si Déu és un ésser omnipotent, podria...?
Dani: ...podria fer un chili tan picant que no se'l pogués menjar?
Què és la paradoxa de l'omnipotència? És una família de
formulacions paradòxiques que qüestionen la possibilitat que existeixi un ésser omnipotent.
Com normalment l'omnipotència és una de les
característiques que s'atribueixen a Déu, si demostrem que l'omnipotència és un
concepte auto-contradictori, doncs llavors Déu per extensió, com a ésser
omnipotent, no pot existir. Aquesta paradoxa té mil formes; la més clàssica
la va formular en Kajal en el podcast anterior.
K: Pot un ésser omnipotent crear una pedra que ni ell mateix pugui aixecar?

Catalan: 
Per què és paradòxic això?
Perquè, responguis com responguis, l'omnipotència de Déu queda en entredit. Si no pot
crear aquesta pedra, llavors no és omnipotent, perquè hi ha una cosa que no
pot fer: crear la pedra. I si pot crear-la, tampoc és omnipotent, perquè
existeix una cosa que no podrà fer: aixecar-la. D'una manera o d'una altra hi ha quelcom
que Déu no pot fer. Per tant, si l'omnipotència és essencial al concepte de
Déu, Déu no existeix, perquè un ésser omnipotent no pot existir.
Les possibilitats de formulació de la paradoxa són virtualment infinites.
Per exemple, està la forma que diu en Dani: si Déu és omnipotent, podria fer un
chile tan picant que no se'l pogués menjar? Una altra seria: si Déu és omnipotent,
podria inventar-se un enigma tan complicat que ell no pogués resoldre? Fins i tot en Homer
Simpson s'inventà la seva pròpia versió:
Podria Jesus calentar un burrito tan que no se'l pogués menjar?

Spanish: 
¿Por qué es esto paradójico?
Porque, respondas como respondas, la omnipotencia
de Dios queda comprometida. Si no puede
crear esa piedra, entonces no es
omnipotente, porque hay una cosa que no
puede hacer: crear esa piedra. Y si puede
crearla tampoco es omnipotente, porque
existe algo que no podrá hacer:
levantarla. De un modo u otro hay algo
que Dios no puede hacer. Ergo si la
omnipotencia es esencial al concepto de
Dios, Dios no existe, porque un ser
omnipotente no puede existir.
Las posibilidades de formulación de la
paradoja son virtualmente infinitas.
Por ejemplo, está la forma que dice Dani: si
Dios es omnipotente, ¿podría hacer un
chile tan picante que él no se pudiera
comer? Otra sería: si Dios es omnipotente,
¿podría crear un acertijo tan difícil que
él no supiera resolver? Hasta Homer
Simpson se inventó la suya propia:
Could Jesus microwave a burrito so hot that he himself could not eat it?

Spanish: 
*suspira inmerso en la duda*
L: ¿Podría Dios hacer un Pikachu tan poderoso
que no pudiera soportar su impactrueno?
E: ¿Por qué un Pikachu?
L: No sé, es un animal que me gusta
y que mola un montón... ¿Vale?
Vosotros mismos: inventaos
vuestra paradoja de la omnipotencia
particular y dejádmela en los
comentarios.
Lo que tienen en común todas ellas es
que, de un modo u otro, más o menos
imaginativamente, ponen en cuestión que
la omnipotencia sea un atributo
lógicamente posible. Pues respondas como
respondas, habrá algo que el ser
omnipotente no podrá hacer, ergo no será
omnipotente.
K: Yo creo que la cualidad de omnipotencia choca contra sí misma.
¿Cómo responde a esto Dani?
Pues básicamente diciendo que no.
Dios no puede crear una piedra tan
pesada que él no pueda levantarla.
Es más: hay un montón de cosas que Dios
no puede hacer.
D: Si creemos que existe, tampoco Dios puede hacer que un círculo sea cuadrado.

Catalan: 
*sospir de dubte interior*
L: Podria Déu fer un Pikachu tan poderós
que no pogués sobreviure al seu impactro?
E: Per què un Pikachu?
L: No sé, és un animal que m'agrada
i que mola molt... d'acord?
Vosaltres mateixos: inventeu-vos la vostra paradoxa de l'omnipotència
particular i deixeu-me-la als comentaris.
Allò que hi ha de comú en totes les versions és que, d'una manera o d'una altra, més o menys
imaginativament, posen en dubte que l'omnipotència sigui un atribut
lògicament possible. Ja que responguis com responguis, hi haurà quelcom que l'ésser
omnipotent no podrà fer, i per tant no serà omnipotent.
K: Jo crec que la qualitat d'omnipotència xoca contra ella mateixa.
Com respon el Dani a tot això?
Doncs bàsicament dient que no.
Déu no pot crear una pedra tan
pesada que ell no la pugui aixecar. És més: hi ha moltes coses que Déu
no pot fer!
D: Si creiem que existeix, Déu tampoc fer que un cercle sigui quadrat.

Spanish: 
No puede, no puede. Hay cosas que no se puede aunque tengas todo el poder de todo,
porque va a encontrar la definición de las mismas cosas, te llevan a absurdos.
Aquí Dani no se está inventando una
respuesta propia para salir del apuro,
sino que se está inscribiendo en una
larga tradición filosófica deísta, que
siempre ha entendido que Dios, si existe,
hay muchas cosas que no podría hacer. Y
os estoy hablando desde san Agustín o
incluso antes, desde toda la tradición judaica cristalizada en los textos del Antiguo Testamento.
Dios no puede pecar, por ejemplo, no puede equivocarse, no puede morir,
no puede dejar de existir, no puede crear otro Dios, no puede hacer que un hombre sea un asno, no puede...
L: Pero tú eres un asno.
E: En sentido literal.
Dios no puede obligarme a hacer algo libremente, Dios no puede hacer que lo pasado no haya sido,
no puede hacer que Sócrates esté sentado y no sentado al mismo tiempo,

Catalan: 
No pot, no pot. Hi ha coses que no poden ser encara que tinguis tot el poder de tot,
perquè va en contra de la definició de les mateixes coses, et porta a absurds.
Aquí en Dani no s'està inventant una
resposta pròpia per sortir de l'embolic, sinó que s'està inscribint en una
llarga tradició filosòfica teísta, que sempre ha entés que Déu, en cas que existeixi,
hi ha moltes coses que no podria fer. I us estic parlant des de San Agustí o
abans fins i tot, des de tota la tradició jueva cristalitzada als textos de l'Antic Testament.
Déu no pot pecar, per exemple, no pot equivocar-se, no pot morir,
no pot deixar d'existir, no pot crear un altre Déu, no pot fer que un home sigui un ase, no pot...
L: Però tu ets un ase.
E: En sentit literal.
Déu no pot obligar-me a fer res lliurement, Déu no pot fer que el passat no hagi sigut,
no pot fer que Sòcrates estigui assegut i no assegut al mateix temps,

Spanish: 
no puede hacer un círculo cuadrado, no puede hacer que un triángulo tenga cuatro lados, etc.
L: Chuck Norris sí que podría.
E: No, Chuck Norris tampoco puede.
*no me mates, Chuck*
Lo que esta línea de respuesta señala es que la
solución a la paradoja está en entender
correctamente lo que omnipotencia
significa: omnipotencia no significa
"poder hacer cualquier cosa, incluso lo
absurdo, contradictorio o ilógico", sino
"poder hacer todo aquello que puede ser
hecho". Así lo pone, por ejemplo, Tomás de Aquino:
"Comúnmente se confiesa que dios
es omnipotente, y a pesar de ello no
parece fácil asignar la razón de
omnipotencia, ya que cabe en dudas acerca
de qué cosas sean las comprendidas en el
enunciado 'Dios todo lo puede'. Sin embargo,
bien pensado, como la potencia se refiere
a lo posible, cuando se dice que Dios
todo lo puede, lo más exacto es entender
que puede todo lo posible, y que por esto
se le llama omnipotente".
L: No me tapes, que me cabreo.

Catalan: 
no pot fer un cercle quadrat, no pot fer un triangle que tingui quatre costats, etc.
L: Chuck Norris sí que podria.
E: No, Chuck Norris tampoc pot. *no em matis, Chuck*
El que aquesta línea de resposta senyala és que la solució a la paradoxa està en entendre
correctament el que omnipotència significa: omnipotència no significa
"poder fer qualsevol cosa, fins i tot allò absurd, contradictori o il·lògic", sinó
"poder fer tot allò que pot ser fet". Així ho posa, per exemple, Tomàs d'Aquino:
"Comúnment es confessa que Déu és omnipotent, i no obstant no
sembla fàcil assignar la raó d'omnipotència, ja que caben dubtes sobre
quines coses estan inclosos en l'enunciat 'Déu tot ho pot'. Tot i així,
ben pensat, com la potència es refereix a allò possible, quan es diu que Déu
tot ho pot, el més exacte és entendre que pot tot el possible, i que per això
se li diu omnipotent".
L: No em tapis, que em cabrejo.

Spanish: 
*BOOOM*
Omnipotencia significa, por tanto, la
totalidad o plenitud de la potencia, del
poder, y el poder siempre está referido a
lo posible. Omnipotencia, pues, es poder
hacer todo lo que puede ser hecho, todo
lo posible. Pero lo imposible, lo
contradictorio, lo absurdo, lo ilógico, por
definición no puede ser hecho, y que Dios
pudiera hacer lo que no puede ser hecho,
eso sí es contradictorio y por tanto absurdo.
Pongámoslo así: si omnipotencia
significa poder hacer cualquier cosa,
incluso lo contradictorio, entonces es
ella misma un atributo contradictorio,
porque implicaría poder hacer lo que no
se puede hacer, hacer ser lo que no puede ser.
Un dios que fuera omnipotente de
este modo sería absurdo, ergo no puede existir.
Es imposible que exista, por definición, a alguien que pueda hacer lo que no se puede hacer.

Catalan: 
*BOOOM*
Omnipotència significa, per tant, la totalitat o plenitud de la potència, del
poder, i el poder sempre està referit a allò possible. Omnipotència, doncs, és poder
fer tot allò que pot ser fet, tot el possible. Però allò impossible,
contradictori, absurd, il·lògic, per definició no pot ser fet, i que Déu
pogués fer allò que no pot ser fet, això sí que és contradictori, i per tant absurd.
Posem-ho així: si omnipotència significa poder fer qualsevol cosa,
fins i tot allò contradictori, llavors és ella mateixa un atribut contradictori,
perquè implicaria poder fer allò que no es pot fer, fer que sigui allò que no pot ser.
Un Déu que fos omnipotent en aquest sentit seria absurd, per tant no pot existir.
És impossible que existeixi, per definició, algú que pot fer allò que no es pot fer.

Catalan: 
Ara bé, si omnipotència no significa això, sinó poder fer tot allò absolutament possible,
llavors la contradicció desapareix. No hi ha contradicció interna en la idea
de poder fer tot allò que pot ser fet. Així, un ésser que fos omnipotent
d'aquesta manera no seria impossible, sinó a priori possible, lògicament possible.
D: El problema està aquí: en la definició de què és ser omnipotent.
Per tant, diu Tomàs, cal entendre que el que implica contradicció no cau sota l'omnipotència divina.
"L'única cosa que repugna la raó d'absolutament possible és el que en sí mateix i simultàneament
entranya l'ésser i el no-ésser.
Això és, doncs, el que no entra dins de l'omnipotència, i no per insuficiència del poder diví,
sinó perquè no pot tenir raó de factible, ni tan sols de possible.
Per tant, és més exacte dir que no pot ser fet que no pas que Déu no pot fer-ho".

Spanish: 
Ahora bien, si omnipotencia no significa esto, sino poder hacer todo lo absolutamente posible,
entonces la contradicción desaparece.
No hay contradicción interna en la idea
de poder hacer todo lo que puede ser
hecho. Así, un ser que fuera omnipotente
de este modo no sería imposible, sino a
priori posible, lógicamente posible.
D: El problema está ahí: en la definición de que es ser omnipotente.
Ergo, dice Tomás, hay que entender que lo que implica contradicción no cae bajo la omnipotencia divina.
"Lo único que repugna a la razón de absolutamente posible es lo que en sí mismo y simultáneamente
entraña el ser y el no-ser.
Esto es, pues, lo que no está sujeto a la omnipotencia,
y no por insuficiencia del poder divino,
sino porque no puede tener razón de
factible, ni siquiera de posible.
Por consiguiente, más exacto es decir que no
puede ser hecho que decir Dios no puede hacerlo.

Spanish: 
En otras palabras: Dios no puede hacer lo
contradictorio, pero no por culpa de Dios,
sino por culpa de lo contradictorio, que
no puede ser hecho. Esto no es muestra de
insuficiencia por parte de la potencia
divina, sino una muestra de insuficiencia
del lado de lo contradictorio, que carece
de la capacidad más básica para ser.
Dios, pues, puede hacer todo lo lógicamente
posible, pero no lo lógicamente imposible,
lo contradictorio, porque esto no es nada.
Podríamos despojar las distintas
paradojas de sus elementos imaginativos
y reformularlas así: "¿Podría un ser
omnipotente hacer lo que no se puede
hacer?". Y claramente hay que responder que no,
porque lo que no se puede hacer no
puede ser hecho.
C. S. Lewis, en "El problema del dolor", lo
explica también diciendo que lo
contradictorio no significa nada, y que
no adquiere significado por mucho que
delante le pongamos la frase "Dios puede".
Un círculo cuadrado, por ejemplo, no es

Catalan: 
En altres paraules: Déu no pot fer allò contradictori, però no per culpa de Déu,
sinó per culpa d'allò contradictori, que no pot ser fet. Això no és mostra
d'insuficiència per part de la potència divina, sinó una mostra d'insuficiència
del costat d'allò contradictori, que no té la capacitat més bàsica per a ser.
Déu, doncs, pot fer tot allò lògicament possible, però no allò lògicament impossible,
allò contradictori, perquè això no és res. Podríem treure a les diferents
paradoxes els seus elements imaginatius i reformular-les així: "Podria un ésser
omnipotent fer allò que no es pot fer?". I clarament cal respondre que no,
perquè allò que no es pot fer no pot ser fet.
C. S. Lewis, en "El problema del dolor", ho explica també dient que allò
contradictori no significa res, i que no agafa significat per molt que
al davant li posem la frase "Déu pot". Un cercle quadrat, per exemple, no és

Catalan: 
res, no té significat, és una combinació de paraules sense sentit.
No és quelcom que pugui ser, i molt menys ser fet... és ni ni tan sols és "quelcom".
D'aquesta manera, preguntar si Déu pot fer un cercle quadrat és com
preguntar si Déu pot buruburu.
Tu saps què vol dir? No. No vol dir res.
Ni buruburu ni cercle quadrat signifiquen res, i el no-res ni és ni pot ser.
Llavors, diu Lewis, la paradoxa és interna a l'enunciació de la pregunta:
és la pregunta la que no té sentit, i no l'omnipotència!
Per tot això, el Dani pot dir que, quan Déu crea l'ésser humà com un ésser lliure,
en cert sentit és com si limités la seva omnipotència, perquè des del
moment en que existeix un ésser lliure, una de les coses que no poden ser fetes
és precisament forçar la seva llibertat i que continuï essent lliure.

Spanish: 
nada, no tiene significado, es una
combinación de palabras sin sentido.
No es algo que pueda ser, y mucho
menos ser hecho... es que ni siquiera es "algo".
De esta manera, preguntar si Dios
puede hacer un círculo cuadrado es como
preguntar si Dios puede buruburu.
¿Tú sabes lo que significa? No. No significa nada.
Ni buruburu ni círculo cuadrado significan nada, y la nada ni es ni puede ser.
Entonces, dice Lewis, la paradoja es interna a la enunciación de la pregunta:
¡es la pregunta a la que no
tiene sentido y no la omnipotencia!
Por todo esto, Dani puede decir que, cuando
Dios crea al ser humano como un ser libre,
en cierto sentido es como si
limitara su omnipotencia, porque desde el
momento en el que existe un ser libre,
una de las cosas que no pueden ser hechas
es precisamente forzar su
libertad y que siga siendo libre.

Catalan: 
D: Déu, en crear l'ésser humà pensem que li dona llibertat perquè sigui capaç d'estimar.
És a dir, no hi pot haver amor vertader si tu no tens llibertat per escollir estimar.
Però en crear la llibertat, crea un ésser que és capaç de donar-li l'esquena.
Llavors Déu, si vol crear algú amb capacitat d'estimar, ha de limitar la seva omnipotència.
Ja no pot esclafar la seva creació, perquè ja no seria lliure.
Si Déu és omnipotent, pot obligar-me a estimar-lo lliurement?
I clar, la respost, si s'accepta tot el que hem dit, ha de ser rotundament que no.
Obligar algú a que faci quelcom lliurement és el contrasentit que no pot ser fet.
Tal cosa cau fora del possible i, per tant, cau fora de l'omnipotència.
Un ésser que és lliure i no lliure al mateix temps i en el mateix sentit de la paraula "lliure" és la
contradicció que no significa res.
En fi, què us sembla a vosaltres?
Se suposa que jo no he de tenir la meva opinió, però al meu parer és una resposta

Spanish: 
D: Dios, al crear el ser humano creemos que lo dota
de libertad para que sea capaz de amar.
O sea, no puede haber amor verdadero si tú
no tienes libertad para elegir amar.
Pero al crear la libertad,
crea un ser que es capaz de darle la espalda.
Entonces Dios, al querer crear a algo capaz de amar, tiene que limitar su omnipotencia.
Ya no puede aplastar a su
creación, porque ya no sería libre.
Si Dios es omnipotente, ¿puede obligarme a
amarlo libremente?
Y claro, la respuesta, si se acepta todo lo dicho, tiene que ser un rotundo no.
Obligar a alguien a que haga algo libremente es el contrasentido que no puede ser hecho.
Tal cosa cae fuera de lo posible, y por tanto cae
fuera de la omnipotencia.
Un ser que es libre y no libre al mismo tiempo y en el
mismo sentido de la palabra "libre" es la
contradicción que no significa nada.
En fin, ¿qué os parece a vosotros?
Se supone que yo no debo tener mi propia opinión,
pero a mi parecer es una respuesta

Catalan: 
bastant sòlida al problema plantejat. Sobre tot perquè la mateixa paradoxa
comparteix aquesta idea de que allò contradictori no pot ser i, per
extensió, no pot ser fet. Tota ella gira al voltant de demostrar que
l'omnipotència és un atribut contradictori i que, per tant, per ser
contradictori, no pot existir. Tanmateix, la contradicció desapareix
en el moment en que entenem per omnipotència no la capacitat de fer qualsevol cosa, fins i tot
allò il·lògic, contradictori i absolrud, sinó la capacitat de poder fer tot allò que pot ser fet, és a dir,
allò absolutament possible. I si el que molesta és el terme "omnipotència",
el que respon a la paradoxa sempre pot posar-lo entre parèntesi i
preguntar si existeix alguna contradicció interna en la idea d'un ésser que pot
fer tot allò possible. Al cap i a la fi, és això i no una altra cosa el que els
filòsofs teístes han defensat des de sempre que pot atribuir-se a Déu.
L: No hi ha hagut cap filòsof que hagi defensat que Déu pot fer també allò contradictori?

Spanish: 
bastante sólida al problema planteado.
Sobre todo porque la misma paradoja
comparte esta idea de que lo
contradictorio no puede ser y, por
extensión, no puede ser hecho. Toda ella
gira en torno a demostrar que la
omnipotencia es un atributo
contradictorio y que, por tanto, por ser
contradictorio, no puede existir. Sin embargo, la contradicción desaparece
en el momento en el que entendemos por omnipotencia no la capacidad de hacer cualquier cosa, incluso
lo ilógico, contradictorio y absurdo, sino la capacidad de poder hacer todo aquello que puede ser hecho, es decir,
lo absolutamente posible. Y si lo
que molesta es el término "omnipotencia",
el que responde a la paradoja siempre
puede ponerlo entre paréntesis y
preguntar si existe alguna contradicción
interna en la idea de un ser que puede
hacer todo lo posible. Al fin y al cabo,
es esto y no otra cosa lo que los
filósofos deístas han defendido desde
siempre que puede atribuirse a Dios.
L: ¿No ha habido ningún filósofo que haya defendido que Dios puede hacer también lo contradictorio?

Catalan: 
E: Bé, cap, cap... Sembla que Descartes sí que ho pensava, tot i que no està clar.
L: Descartes havia de ser! Sí, si m'ho hauria d'haver imaginat...
*Surprise motherf*
I fins aquí el vídeo! Si t'ha agradat i creus que has aprés alguna cosa, dona-li a like
tu que pots, comparteix-lo amb els teus amics perquè és possible fer-ho, i sobre tot
considera que estar subscrit i seguir el meu contingut no és en absolut ni absurd,
ni il·lògic, ni contradictori. Estaré encantat de discutir amb vosaltres als
comentaris, i si feu màgia i aquest vídeo li arriba a en Kajal, que fou que
plantejà la paradoxa, doncs seria tan èpic que potser em poso a fer un vídeo de Hegel i tot.
L: Ui, aquest tipus de promeses jo no les faria...
E: Ja, potser m'he passat, no?
I una abraçada pel Dani que crec que també veurà el vídeo.
E: Agur, amics!
L: Fins aviat!
Toc, toc.

Spanish: 
E: Bueno, ninguno, ninguno... Parece que
Descartes sí que lo creía, aunque no está claro.
L: ¡Descartes tenía que ser! Sí, si me lo tendría que haber imaginado...
*Surprise, motherf*
¡Y hasta aquí el vídeo! Si te ha gustado y
crees que has aprendido algo, dale a like
tú que puedes, compártelo con tus amigos
porque es posible hacerlo, y sobre todo
considera que estar suscrito y seguir mi
contenido no es en absoluto ni absurdo,
ni ilógico, ni contradictorio. Estaré
encantado de discutir con vosotros en
los comentarios, y si hacéis magia y este
vídeo le llega a Kajal, que fue el que
planteó la paradoja, pues sería tan épico que a lo mejor me pongo a hacer un vídeo de Hegel y todo.
L: Uy, ese tipo de promesas yo
no las haría...
E: Ya, quizá me he pasado, ¿no?
Y un saludo a Dani que creo que también
va a ver el vídeo.
E: ¡Agur, amigos!
L: ¡Hasta luego!
Toc, toc.

Catalan: 
*Musiqueta de relax perquè et subscriguis d'una vegada sense pressió però fes-ho*

Spanish: 
*Musiquilla de relax para que te suscribas de una vez no pressure pero suscríbete*
