On ollut todella hauskaa palata lapseksi jälleen.
Heti ensitapaamisessa Grey Cube Galleriesin kuraattorit
antoivat käteemme kartan.
Kartan avulla etsimme linnamme saarelta.
Idea linnasta, kädessä pidettävästä kartasta, sillasta 
joka täytyy ylittää on mielestäni todella kiehtova.
Käsitykseni eläintarhasta on ollut aina
todella negatiivinen
- enkä periaatteesta ole halunnut koskaan käydä
yhdessäkään.
Ei, se ei pidäkään paikkaansa, olen kerran
käynyt yhdessä eikä se ollut hyvä kokemus.
En halua nähdä eläimiä häkeissä, vaikka nykyään tilaa
on enemmän.
On vaikeaa olla täysin onnellinen eläintarhassa, mutta
yritän vapautua tästä käsityksestä.
Haluaisin löytää myös hyvää, sillä tarjoaahan
eläintarha informaatiota.
Olen aina ollut kiinnostunut arkkitehtuurista, erityisesti
arkkitehtuurikuvan historiasta
ja tämän paikan tapauksessa arkkitehtuurin läsnäolo
on voimakas.
Linna ja koko eläintarhan arkkitehtuuri pyrkii
muistuttamaan eläinten alkuperäisestä ympäristöstä.
Täällä arkkitehtuurilla on tavoite muistuttaa maisemasta
joka ei ole tämä paikka.
Siten myös tämä linna muistuttaa ympäristöstä, joka
on hyvin pohjoinen, goottilainen, karhumainen.
Miksipä ei siis luoda täysin päinvastaista ympäristöä,
trooppista maisemaa?
Ja tehdä se tekokasveilla?
Katsojalle tulee selväksi, että kyseessä on lavastus.
Mielestäni teoksen nimi on tärkeä, sillä se kertoo
eläimen toiveesta olla jossain muualla.
Tietenkään karhu ei halua tropiikkiin, mutta katselijoille
herää muisto jostain toisesta paikasta.
Näen yhteneväisyyksiä tämän projektin ja sen välillä,
jonka toteutin kolme vuotta sitten Helsingissä.
Tein silloin HIAP:in residenssissä Alvar Aallon
arkkitehtuuriin liittyvän kollaasin.
Näen selvää kehitystä siitä mitä tein vuosia sitten.
Huomaan, että Helsingin arkkitehtuuri stimuloi
minua erityisellä tavalla.
