21.12.2010 Euroopa Liidu Teataja L 336]1 (Muud kui seadusandlikud aktid) MÄÄRUSED NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 1225/2010, 13. detsember 2010, millega kehtestatakse 2011. ja 2012. aastaks ELi laevadele püügivõimalused seoses teatavate süvamereliikide kalavarudega EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 3, võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut ning arvestades järgmist: (1) Aluslepingu artikli 43 lõike 3 kohaselt võtab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal vastu meetmed kalapüügi- võimaluste kehtestamise ja eraldamise kohta. Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2371/2002 (ühisele kalanduspoliitikale vastava kalava- rude kaitse ja säästva kasutamise kohta)(!) kohaselt tuleb määrata kindlaks meetmed, mis reguleerivad juur- depääsu vetele ja kalavarudele ning säästvat kalanduste- gevust, võttes arvesse kättesaadavaid teadus-, tehnika- ja majandusnõuandeid ning eelkõige kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF) koostatud aruan- deid. Nõukogu peab vastu võtma meetmed kalapüügivõima- luste kehtestamise ja eraldamise kohta kalavarude ja kala- varurühmade kaupa, sealhulgas vajaduse korral nendega funktsionaalselt seotud tingimused. Kalapüügivõimalused tuleks jaotada liikmesriikide vahel nii, et kõikidele liik- mesriikidele oleks tagatud kõikide kalavarude ja kalastus- tegevuse suhteline stabiilsus, ning võttes asjakohaselt arvesse määruses (EÜ) nr 2371/2002 kehtestatud ühise kalanduspoliitika eesmärke. (6) ajal eri kalandussektorite õiglase kohtlemise. Samuti tuleb võtta arvesse arvamusi, mida on esitatud sidusrühmadega konsulteerimise käigus, eelkõige kalanduse ja vesiviljeluse nõuandekomitee ning asjaomaste piirkondlike nõuande- komisjonide arvamusi. Kalapüügivõimalused peaksid olema kooskõlas rahvusva- heliste kokkulepete ja põhimõtetega, nagu 1995. aasta Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kokkulepe, mis käsitleb piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist, (?) ning üksikasjalikud majanda- mispõhimõtted, mis on esitatud ÜRO Toidu- ja Põlluma- jandusorganisatsiooni (FAO) avamerel süvamerekalapüügi korraldamise 2008. aasta rahvusvahelistes suunistes, mille kohaselt peaks reguleeriv asutus olema ettevaatlikum eelkõige siis, kui teave on ebaselge, ebausaldusväärne või ebapiisav. Piisava teadusteabe puudumist ei tohiks kasutada põhjusena kaitse- või majandamismeetmete edasilükkamiseks või võtmata jätmiseks. Hiljutistest — teaduslikest nõuannetest Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogult (ICES) ) ning kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomiteelt (*) ilmneb, et enimpüütavaid süvamereliike ei püüta säästvalt ning kõnealuste kalavarude jätkusuutlikkuse tagamiseks tuleks nende püügivõimalusi vähendada senikaua, kuni kalava- rude suuruses ilmneb positiivne suundumus. Lisaks sellele on ICES soovitanud keelata atlandi karekala sihtpüügi. Süvamere haide puhul käsitatakse põhilisi kaubanduslikke liike peaaegu ammendatuna, mistõttu sihtpüüki ei peaks toimuma. Senikaua, kuni vältimatu kaaspüügi kogust ei ole selektiivsusprojektide ja muude tehniliste meetmetega kindlaks määratud, ei tohiks kaaspüügi lossimist lubada. (?) Leping 10. detsembri 1982. aasta Ühinenud Rahvaste Organisat- siooni mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja siirdekalade kaitset ja majandamist käsitlevate sätete rakendamise kohta (EÜT L 189, 3.7.1998, lk 16). ) ICESi nõuandekomisjoni aruanne laialdaselt levinud ja pika rändega kalade varude kohta (9. köide, juuni 2010). (*) Teadusuuringute Ühiskeskuse teaduslikud ja tehnilised aruanded, 2011. aastat käsitleva teadusnõuande ülevaade, 2. osa, juuli 2010. (44 — Lubatud kogupüük (TAC) tuleks kehtestada olemasoleva- test teadusnõuannetest lähtudes, võttes arvesse bioloogi- lisi ja sotsiaalmajanduslikke aspekte ning tagades samal (1) EÜT L 358, 31.12.2002, lk 59.