7.11.2014 Euroopa Liidu Teataja L 324/1 II (Muud kui seadusandlikud aktid) MÄÄRUSED KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) nr 1187/2014, 2. oktoober 2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 575/2013 seoses regulatiivsete tehniliste standarditega, milles käsitletakse koguriskipositsiooni kindlaksmääramist kliendi või omavahel seotud klientide rühma suhtes alusvaraga tehingute puhul (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrust (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta, (!) eriti artikli 390 lõike 8 kolmandat lõiku, ning arvestades järgmist: (1) — Selleks et määrata kindlaks koguriskipositsioon teatava võlgniku suhtes, mis tuleneb krediidiasutuse või investee- rimisühingu riskipositsioonidest alusvaraga tehingu suhtes, tuleb esmalt kõigi nende riskipositsioonide puhul eraldi kindlaks määrata riskipositsiooni väärtus. Koguriskipositsiooni väärtus tuleks seejärel kindlaks määrata nende riskipositsioonide kogusummana, kuid see ei tohiks olla suurem alusvarast endast tuleneva riskipositsiooni väär- tusest. (2) — Kui muude investorite nõuded kuuluvad krediidiasutuse või investeerimisühingu nõudega samasse nõudeõiguse järku, peaks alusvarast tuleneva krediidiasutuse riskipositsiooni väärtus kajastama kahju proportsionaalset jaotust samasse nõudeõiguse järku kuuluvate riskipositsioonide lõikes. See tuleneb asjaolust, et juhul, kui seoses alusvaraga on toimunud makseviivituse juhtum, jaotatakse kahju alati samasse nõudeõiguse järku kuuluvate nõuete vahel vastavalt iga nõude proportsionaalsele osale ning seega piirdub maksimaalne kahju, mida krediidiasutus või investeerimisühing kannab alusvarast saadava kogukahju puhul, summaga, mis vastab krediidiasutuse või investee- rimisühingu nõude osale kõigi samasse nõudeõiguse järku kuuluvate nõuete hulgas. (3) Tuleks eristada tehinguid, mille puhul on kõigil investoritel sama nõudeõiguse järk (nt ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjad), ja muid tehinguid (nt väärtpaberistamised), mis võivad olla jaotatud seeriateks, kus nõuetel võib olla erinev nõudeõiguse järk. Esimesena nimetatud tehingute puhul sõltub alusvarast tulenev riskipositsioon üksnes investori nõude proportsionaalsest osast kõigi investorite nõuetes. Teisena nimetatud tehingute puhul jaotatakse kahju esmalt teatavatele väärtpaberistamise seeriatele vastavalt nende nõudeõiguse järgule ning seejärel, kui samal väärtpaberistamise seerial on rohkem kui üks investor, jaotatakse see investorite vahel proportsionaalselt. Kõiki väärtpaberistamise seeriaid tuleks käsitada võrdsetena, kuna halvima stsenaariumi korral võivad madalama nõude- õiguse järguga väärtpaberistamise seeriad kaduda väga kiiresti. Eelkõige tuleks kajastada maksimaalne kahju, mida kõik väärtpaberistamise teatava seeria investorid kannavad alusvarast saadava kogukahju puhul, kuna kajastada ei tuleks madalama nõudeõiguse järguga väärtpaberistamise seeriatest tulenevat riskimaandust. Krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsioon tehingu alusvara suhtes ei tohiks ületada kõnealuse väärtpaberistamise seeria koguriskipositsiooni väärtust (kuna investori jaoks ei saa asjaomase väärtpaberistamise seeriaga kaasnev kahju, mis tuleneb alusvara makseviivitusest, olla kunagi suurem kui väärtpaberistamise seeria koguriskipositsiooni väärtus) ning alusvarast tuleneva riskipositsiooni väärtust (kuna krediidiasutus või investeerimisühing ei saa kunagi kaotada ()) ELT L 176, 27.6.2013, lk 1.