L 220/18 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 15.8.2002 KOMISSION DIREKTIIVI 2002/ 72/EY, annettu 6 päivänä elokuuta 2002, elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvista muovisista tarvikkeista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvia tarvikkeita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämi- sestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direk- tiivin 89/109/ETY (') ja erityisesti sen 3 artiklan, on kuullut elintarvikealan tiedekomiteaa, sekä katsoo seuraavaa: (1) Elintarvikkeiden kanssa kosketukseen joutuvista muovi- sista tarvikkeista 23 päivänä helmikuuta 1990 annettua komission direktiiviä 90/128/ETY (?), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2002/17/ETY (?), on muutettu toistuvasti ja merkittävästi. Selkeyden vuoksi direktiivi olisi konsolidoitava. Direktiivin 89/109/ETY 2 artiklassa säädetään, että valmiista tuotteesta ei saa siirtyä ainesosia elintarvikkee- seen siten, että siitä saattaisi aiheutua vaaraa ihmisten terveydelle — tai — elintarvikkeiden — koostumukseen muutoksia, joita ei voida hyväksyä. Tavoitteen saavuttamiseksi muovisten tarvikkeiden osalta on direktiivin 89/109/ETY 3 artiklassa tarkoitettu erityis- direktiivi sopiva keino sen ohella, että sen yleisiä säännöksiä sovelletaan sanotussa tapauksessa. Direktiivin — soveltamisalan on oltava yhteneväinen neuvoston — direktiivin 82/711/ETY (9) soveltamisalan kanssa. Koska direktiivin säännöksiä ei voida soveltaa ioninvaih- tohartseihin, näistä tarvikkeista annetaan myöhemmin erityisdirektiivi. Silikoneja olisi pidettävä elastomeereinä eikä muoveina, ja sen vuoksi ne olisi poistettava muovien määritelmästä. Sallittujen aineiden luettelon laatiminen täydennettynä kokonaissiirtymän =raja-arvolla ja tarvittaessa muilla erityisrajoituksilla on riittävä toimenpide direktiivin 89/ 109/ETY 2 artiklassa vahvistetun tavoitteen toteuttami- seksi. Yhteisön — tasolla täysin arvioitujen ja käyttöluvan saaneiden monomeerien ja muiden lähtöaineiden lisäksi EYVL L 40, 11.2.1989, s. 38. EYVL L 75, 21.3.1990, oikaisu EYVL L 349, 13.12.1990, s. 26. EYVL L 58, 28.2.2002, s. 19. EYVL L 297, 23.10.1982, s. 26, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/48/EY (EYVL L 222, 12.8.1997, s. 10). (10) (11) (12) (14) on olemassa monomeereja ja muita lähtöaineita, jotka on arvioitu ja joiden käyttö on sallittu vähintään yhdessä jäsenvaltiossa. Näiden käyttöä voidaan jatkaa, kunnes elintarvikealan tiedekomitea on arvioinut ne ja tehnyt päätöksen niiden sisällyttämisestä yhteisön luetteloon. Tämä direktiivi ulotetaan aikanaan koskemaan myös väliaikaisesti sen soveltamisalan ulkopuolelle jätettyjä aineita ja aloja. Nykyinen lisäaineluettelo on sikäli puutteellinen, ettei se sisällä kaikkia yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa nykyisin sallittuja aineita. Näin ollen näitä aineita säännellään edelleen kansallisilla säädöksillä, kunnes tehdään päätös niiden lisäämisestä yhteisön luetteloon. Tässä direktiivissä vahvistetaan eritelmät vain muutamille aineille, joten muita aineita, joiden niidenkin osalta saate- taan tarvita eritelmiä, säännellään tässä suhteessa edelleen kansallisilla säädöksillä, kunnes asiasta tehdään päätös yhteisön tasolla. Tässä direktiivissä vahvistettuja rajoituksia ei voida vielä soveltaa tiettyihin lisäaineisiin kaikissa tilanteissa, koska kaikkien tietyissä tilanteissa tapahtuvan kuluttajan altis- tuksen parempaan arviointiin tarvittavien tietojen keruu ja arviointi on kesken. Nämä lisäaineet mainitaan sen vuoksi jossakin toisessa luettelossa kuin luettelossa lisäai- neista, jotka kuuluvat täysin yhteisön tason sääntelyn piiriin. Direktiivissä 82/711/ETY säädetään muovisista tarvik- keista siirtyvien ainesosien tarkastamiseen tarvittavat perussäännökset, ja neuvoston direktiivissä 85/572/ ETY (?) vahvistetaan luettelo siirtymien todentamisessa käytettävistä simulanteista. On yksinkertaisempaa määrittää tietyn aineen määrä valmiissa tuotteessa kuin saman aineen ainekohtaisen siirtymän arvo. Vaatimustenmukaisuus olisi sen vuoksi tietyissä olosuhteissa voitava todentaa määrittämällä ainekohtaisen siirtymän arvon asemesta aineen määrä. Tietyntyyppisten muovien kohdalla on käytettävissä ylei- sesti tunnustettuja, kokeellisiin tietoihin perustuvia diffuusiomalleja, joiden avulla voidaan tietyissä olosuh- teissa arvioida tietyn aineen siirtymäarvo ilman moni- mutkaisia, kalliita ja aikaavieviä testejä. () EYVL L 372, 31.12.1985, s. 14.