9.2.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 39/71 KOMISSIO KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 1 päivänä helmikuuta 2002, klassisen sikaruton toteamisessa käytettäviä diagnostisia menettelyjä, näytteenottomenetelmiä ja laboratoriotestien tulosten arviointikriteereitä koskevan taudinmäärityskäsikirjan hyväksymisestä (tiedoksiannettu numerolla K(2002) 381) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2002/106/EY) EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi 23 päivänä lokakuuta 2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/89/EY ('), ja erityisesti sen 17 artiklan 3 kohdan ja 29 artiklan 1 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) — On tarpeen säätää yhteisön tasolla diagnostisista menet- telyistä, näytteenottomenetelmistä ja laboratoriotestien tulosten arviointikriteereistä klassisen sikaruton toteami- seksi. (2) — Direktiivin 2001/89/EY liitteessä IV säädetään yhteisön klassisen sikaruton vertailulaboratorion tehtävistä ja velvollisuuksista yhteensovittaa, yhteistyössä komission kanssa, jäsenvaltioissa käytettäviä menetelmiä tämän taudin diagnosoinnissa. Näihin tehtäviin ja velvollisuuk- siin kuuluu säännöllisten vertailukokeiden järjestäminen ja standardireagenssien toimitus yhteisön tasolla. (3) Klassisen sikaruton ei katsota vaarantavan ihmisten terveyttä. (4) — Viime aikoina on kehitetty laboratoriotestejä, joilla varmistetaan klassisen sikaruton nopea diagnoosi. (1) EYVL L 316, 1.12.2001, s. 5. (5) — Klassisen sikaruton valvonnasta viime vuosina saatujen kokemusten ansiosta on voitu määritellä sopivimmat näytteenottomenetelmät ja laboratoriotestien tulosten arviointikriteerit tämän taudin oikean diagnoosin teke- miseksi eri tilanteissa. (6) = Tässä päätöksessä säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän eläinlääkintäkomitean lausunnon mukaiset, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla 1. — Jäsenvaltioiden on varmistettava, että klassisen sikaruton vahvistaminen perustuu a) taudin kliinisten oireiden ja kuolemanjälkeisten muutosten havaitsemiseen, b) viruksen, antigeenin tai genomin havaitsemiseen sian ku- dos-, elin-, veri- tai ulostenäytteistä, c) spesifisen antigeenivasteen havaitsemiseen verinäytteessä, tämän päätöksen liitteenä olevassa käsikirjassa säädettyjen menettelyjen, näytteenottomenetelmien ja laboratoriotestien tulosten arviointikriteerien mukaisesti.