L 41/26 Euroopan unionin virallinen lehti 14.2.2003 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2003/4/EY, annettu 28 päivänä tammikuuta 2003, ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja neuvoston direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen ('), ottavat -huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2), ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (), noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (*) ja ottavat huomioon sovittelukomitean 8 päivänä marraskuuta 2002 hyväksymän yhteisen tekstin, sekä katsovat seuraavaa: (1) — Ympäristötiedon entistä laajemmalla julkisella saatavuu- della ja tällaisen tiedon levittämisellä edistetään osaltaan tietoisuuden — lisääntymistä — ympäristökysymyksistä, vapaata keskustelua ja yleisön aktiivisempaa osallistu- mista ympäristöä koskevaan päätöksentekoon sekä viime kädessä parempaa ympäristöä. (2) — Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/313JETY (?) käynnisti muutosprosessin viranomaisten tavassa suhtautua avoimuuteen vahvistamalla toimet ympäristötiedon julkista saatavuutta koskevan oikeuden harjoittamiseksi. Tätä prosessia olisi kehitettävä edelleen ja jatkettava. Tällä direktiivillä laajennetaan nykyistä, direktiiviin 90/313/ETY perustuvaa tiedon saatavuutta. (3) — Kyseisen direktiivin 8 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kertomus saadusta kokemuk- sesta, ja komissio laatii näiden kertomusten perusteella oman kertomuksensa Euroopan parlamentille ja neuvos- tolle sekä tekee samalla aiheellisina pitämänsä muutoseh- dotukset. (4) — Kyseisen direktiivin 8 artiklan mukaisessa kertomuksessa osoitetaan — direktiivin käytännön täytäntöönpanossa esiintyneitä ongelmia. (5) — Euroopan yhteisö allekirjoitti 25 päivänä kesäkuuta 1998 YK:n Euroopan talouskomission yleissopimuksen tiedon — saannista, kansalaisten osallistumisoikeudesta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano- oikeudesta ympäristöasioissa (Arhusin yleissopimus). Yhteisön lainsäädännön säännösten on oltava yhdenmu- kaisia yleissopimuksen kanssa, jotta Euroopan yhteisö voi liittyä siihen. (') EYVL € 337 E, 28.11.2000, s. 156 ja EYVL € 240 E, 28.8.2001, s. 289. () EYVL C 116, 20.4.2001, s. 43. () EYVL C 148, 18.5.2001, s. 9. (*) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 14. maaliskuuta 2001 (EYVL C 343, 5.12.2001, s. 165), neuvoston yhteinen kanta, vahvis- tettu 28. tammikuuta 2002 (EYVL C 113 E, 14.5.2002, s. 1) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 30. toukokuuta 2002 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). Neuvoston päätös, tehty 16. joulu- kuuta 2002 ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 18. joulukuuta 2002. () EYVL L 158, 23.6.1990, s. 56. (6) (10) (11) Avoimuuden lisäämiseksi on aiheellista ennemminkin korvata direktiivi 90/313/ETY kuin muuttaa sitä, jotta niillä, joita asia koskee, on käytettävissä yksi ainoa selkeä ja yhtenäinen säädös. Jäsenvaltioissa voimassa olevat lait, jotka koskevat viran- omaisten hallussa olevien ympäristötietojen saatavuutta, eroavat toisistaan, mikä voi aiheuttaa yhteisössä eriarvoi- suutta kyseisten tietojen saatavuuden tai kilpailuedelly- tysten osalta. On tarpeen varmistaa, että kaikilla luonnollisilla henki- löillä ja oikeushenkilöillä on oikeus saada viranomaisten omassa tai viranomaista varten toisen hallussa olevaa ympäristötietoa tarvitsematta ilmoittaa, että asia koskee näiden etua. Lisäksi on tarpeen, että viranomaiset antavat ympäristö- tietoa yleisön saataville ja levittävät sitä mahdollisimman laajalle erityisesti käyttämällä uutta tieto- ja viestintä- tekniikkaa. Direktiiviä koskevissa kertomuksissa ja sitä uudelleen tarkasteltaessa olisi otettava huomioon tämän tekniikan tuleva kehitys. Ympäristötiedon määritelmää olisi selvennettävä siten, että se kattaa kaikissa muodoissa olevat tiedot, jotka koskevat ympäristön tilaa, ympäristöön vaikuttavia tai todennäköisesti vaikuttavia tai sen suojeluun tarkoitettuja tekijöitä, toimenpiteitä ja toimia, näiden toimenpiteiden ja toimien yhteydessä käytettäviä kustannus-hyötyanalyy- sejä ja taloudellisia analyysejä sekä myös ihmisten terveyden ja turvallisuuden tilaa, elintarvikeketjun saastu- minen mukaan lukien, sekä elinolosuhteiden, kulttuuri- kohteiden ja rakennetun ympäristön tilaa siltä osin, kuin mikä tahansa mainituista seikoista vaikuttaa tai voi vaikuttaa niihin. Jotta otettaisiin huomioon perustamissopimuksen 6 artiklan mukainen periaate ympäristönsuojelua koske- vien vaatimusten sisällyttämisestä yhteisön politiikan ja toiminnan määrittelyyn ja toteuttamiseen, viranomaisten määritelmä olisi ulotettava kattamaan keskushallinto tai muu julkishallinto kansallisella, alueellisella tai paikalli- sella tasolla riippumatta siitä, onko sillä erityisesti ympä- ristöön liittyviä velvollisuuksia. Määritelmä olisi samoin ulotettava kattamaan muut henkilöt ja elimet, jotka hoitavat - ympäristöön liittyviä viranomaisen tehtäviä kansallisen lainsäädännön nojalla, sekä näiden valvon- nassa toimivat muut henkilöt ja elimet, joilla on ympä- ristöön liittyviä julkisia velvollisuuksia tai tehtäviä.