N:o L 84/22 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 26. 3. 97 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 97/9/EY, annettu 3 päivänä maaliskuuta 1997, sijoittajien korvausjärjestelmistä EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopi- muksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen ('), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausun- non (%, ottavat huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin lausunnon (*), toimivat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä (1) noudattaen sovittelukomiteassa 18 päivänä joulukuuta 1996 hyväksytyn ehdotuksen pohjalta. sekä katsovat, että (1) neuvosto on antanut 10 päivänä toukokuuta 1993 direktiivin 93/22/ETY sijoituspalveluista arvopaperi- markkinoilla (9 tämä direktiivi on tärkeä väline toteutettaessa sisämarkkinoita sijoituspalveluyritysten alalla, (2) direktiivissä 93/22/ETY annetaan toiminnan vakautta koskevat säännöt, joita sijoituspalveluyritysten on jatkuvasti noudatettava, erityisesti säännöt, joilla pyri- tään suojaamaan mahdollisimman hyvin sijoittajien oikeudet heille kuuluviin varoihin ja rahoitusvälinei- siin, (3) yksikään valvontajärjestelmä ei kuitenkaan pysty takaamaan täydellistä turvaa, varsinkaan jos on syyl- listytty vilppiin, (4) sijoittajien suojaaminen ja luottamuksen säilyttä- minen rahoitusjärjestelmään ovat tärkeitä tekijöitä sisämarkkinoiden toteutumisessa ja moitteettomassa toiminnassa kyseisellä alalla, ja tämän vuoksi on vält- tämätöntä, että jokaisella jäsenvaltiolla on käytettävis- sään sijoittajia koskeva korvausjärjestelmä, joka takaa ('f) EYVL N:o C 321, 27.11.1993, s. 15 ja EYVL N:o € 382, 31.12.1994, s. 27. (?) EYVL N:o C 127, 7.5.1994, s. 1. (?) Lausunto annettu 28. heinäkuuta 1995. (*) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 19. huhtikuuta 1994 (EYVL N:o C 128, 9.5.1994, s. 85), neuvoston yhteinen kanta, annettu 23. lokakuuta 1995 (EYVL N:o C 320, 30.11.1995, s. 9), Euroopan parlamentin päätös, tehty 12. maaliskuuta 1996 (EYVL N:o C 96, 1.4.1996, a. 28). Neuvoston päätös, tehty 17. helmikuuta ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 19. helmi- kuuta 1997 (EYVL N:o C 85, 17.3.1997). () EYVL n:o L 141, 11.6.1993, s. 27. (5 — (6) (7) (8 (9 — — ainakin piensijoittajille yhdenmukaisen vähimmäis- suojatason, jos sijoituspalveluyritys ei pysty vastaa- maan sitoumuksistaan asiakkainaan olevia sijoittajia kohtaan, piensijoittajat voivat näin ollen hankkia sijoituspalve- luja yhteisön alueella sijaitsevan sijoituspalveluyri- tyksen sivuliikkeiltä tai rajat ylittäviä palveluja tarjoa- valta yritykseltä yhtä turvallisesti kuin jos kyseessä olisi kotimainen sijoituspalveluyritys tietäen, että he saavat yhdenmukaisen vähimmäissuojataso, jos sijoi- tuspalveluyritys ei pysty suoriutumaan velvoitteistaan asiakkainaan olevia sijoittajia kohtaan, tällaisen yhdenmukaisuuden vähimmäistason puut- tuessa ja voidakseen suojata sijoittajia vastaanottavat jäsenvaltiot voivat katsoa voivansa perustellusti vaatia, että muiden jäsenvaltioiden sijoituspalveluyritykset, jotka toimivat sivuliikkeiden kautta tai tarjoamalla palveluita, — liittyvät — vastaanottavan — jäsenvaltion korvausjärjestelmään, jos nämä eivät kuulu jonkin sijoittajia = koskevan — korvausjärjestelmän — piiriin omassa kotijäsenvaltiossaan tai jos kyseisen korvaus- järjestelmän ei katsota tarjoavan vastaavaa suojaa; tällainen vaatimus voisi olla haitaksi sisämarkki- noiden toiminnalle, suurimmassa osassa jäsenvaltioita on tällä hetkellä sijoittajia koskevia korvausjärjestelmiä, mutta kaikki direktiivissä 93/22/ETY säädetyn yhteisen toimiluvan haltijana olevat sijoituspalveluyritykset eivät yleensä kuulu sen soveltamisalaan, kaikilla jäsenvaltioilla olisi tämän vuoksi oltava yksi tai useampi sijoittajia koskeva korvausjärjestelmä, jossa kaikki kyseiset sijoituspalveluyritykset olisivat jäseninä; tämän järjestelmän on katettava varat tai rahoitusvälineet, jotka ovat sijoituspalveluyrityksen hallussa sijoittajan sijoitustoimien yhteydessä ja joita ei, jos sijoituspalveluyritys ei kykene täyttämään velvoitteitaan asiakkainaan olevia sijoittajia kohtaan, voida palauttaa sijoittajalle; edellä sanottu ei millään tavalla rajoita kussakin jäsenvaltiossa voimassa olevia sääntöjä ja menettelytapoja, joita sovelletaan sijoitus- palveluyrityksen maksukyvyttömyys- tai selvitystilata- pauksissa tehtäviin päätöksiin, sijoituspalveluyrityksellä tarkoitetaan myös niitä luot- tolaitoksia, joilla on oikeus tarjota sijoituspalveluja; näiden luottolaitosten on myös kuuluttava sijoittajien korvausjärjestelmään sijoitustoimiensa osalta; ei ole kuitenkaan tarpeen säätää, että näiden luottolaitosten