L 171/12 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 7. 7.1999 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 1999/44/EY, annettu 25 päivänä toukokuuta 1999, kulutustavaroiden kauppaa ja niihin liittyviä takuita koskevista tietyistä seikoista EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen ('), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (?), noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (?), ottaen huomioon sovittelukomitean 18 päivänä maaliskuuta 1999 hyväksymän yhteisen ehdotuksen, sekä katsovat, että 1 perustamissopimuksen 153 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisesti yhteisön olisi myötävaikutettava korkeata- soisen kuluttajasuojan toteuttamiseen toimenpiteillä, jotka se toteuttaa 95 artiklan nojalla, sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan; tavaroiden vapaa liikkuvuus koskee paitsi elinkeinotoimintaa harjoittavia henkilöitä myös yksityisiä henkilöitä; se merkitsee, että yhdessä jäsenvaltiossa asuvien kuluttajien on voitava tehdä ostoksensa toisen jäsenvaltion alueella kulutustavaroiden kauppaa — koskevien — kohtuullisten — yhdenmukaisten vähimmäissääntöjen perusteella, kulutustavaroiden kauppaa koskevat jäsenvaltioiden lain- säädännöt ovat varsin erilaisia, mistä seuraa, että kulu- tustavaroiden kansalliset markkinat ovat erilaiset ja että myyjien välinen kilpailu voi vääristyä, kuluttajalla, joka haluaa hyötyä suuren markkina-alueen eduista hankkimalla tavaroita muista jäsenvaltioista kuin siitä, jossa hän asuu, on perustava merkitys sisämarkki- noiden toteutumisessa; rajojen keinotekoinen uudelleen luominen ja markkinoiden jakautuminen olisi pyrittävä estämään; uudet viestintätekniikat, jotka mahdollistavat helpon pääsyn muiden jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden jakelujärjestelmiin ovat lisänneet huomattavasti näitä kuluttajien saatavilla olevia mahdollisuuksia; se, ettei kulutustavaroiden kauppaa koskevien sääntöjen vähimmäistasoa ole yhdenmukaistettu, saattaa haitata uusien etäviestintätekniikoiden avulla käytävän tavara- kaupan kehittymistä, () EYVL € 307, 16.10.1996, s. 8 ja EYVL C 148, 14.5.1998, s. 12. () EYVL C 66, 3.3.1997, s. 5. (?) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 10. maaliskuuta 1998, (EYVL € 104, 6.4.1998, s. 30), neuvoston yhteinen kanta, vah- vistettu 24. syyskuuta 1998 (EYVL C 333, 30.10.1998, s. 46), ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 17. joulukuuta 1998 (EYVL C 98, 9.4.1999, s. 226), Euroopan parlamentin päätös, tehty 5. touko- kuuta 1999, neuvoston päätös, tehty 17. toukokuuta 1999. kuluttajien oikeudet turvaavan yhteisen vähimmäissään- nöstön vahvistaminen, joka on voimassa yhteisön alueella tavaran ostopaikasta riippumatta, lisää kulutta- jien luottamusta ja heidän mahdollisuuksiaan hyötyä sisämarkkinoiden eduista parhaalla mahdollisella tavalla, kuluttajien suurimmat vaikeudet ja myyjien kanssa syntyvien ristiriitojen pääasialliset aiheet koskevat sitä, ettei tavara ole sopimuksen mukainen; tämän vuoksi olisi lähennettävä kulutustavaran kauppaa koskevia kansallisia lakeja näiltä osin puuttumatta kuitenkaan niihin kansallisen lain säännöksiin ja periaatteisiin, jotka koskevat sopimusperusteista ja sopimussuhteen ulko- puolista vastuuta, tavaran on ennen kaikkea oltava sopimuksessa yksi- löidyn mukainen; sopimuksenmukaisuuden periaatteen voidaan katsoa olevan yhteinen eri kansallisille oikeuspe- rinteille; tietyissä kansallisissa oikeusperinteissä ei ehkä ole mahdollista nojautua yksinomaan tähän periaattee- seen kuluttajan vähimmäissuojan takaamiseksi; varsinkin näissä oikeusperinteissä täydentävät kansalliset sään- nökset voivat olla käyttökelpoisia kuluttajan suojan takaamiseksi silloin, kun osapuolet eivät ole sopineet nimenomaisista sopimusehdoista tai ovat sopineet ehdoista tai tehneet sopimuksia, joilla välittömästi tai välillisesti syrjäytetään kuluttajan oikeudet tai rajoitetaan niitä ja jotka, siinä laajuudessa kuin kyseiset oikeudet perustuvat tähän direktiiviin, eivät sido kuluttajaa, sopimuksenmukaisuuden — periaatteen = soveltamisen helpottamiseksi on tarpeen ottaa käyttöön yleisimpiä tilanteita koskeva kumottavissa oleva sopimuksenmukai- suuden oletus; oletus ei rajoita sopimusvapauden periaa- tetta; lisäksi oletuksessa mainittuja osatekijöitä voidaan käyttää tavaroiden virheellisyyden määrittelyssä silloin, kun nimenomaisia sopimusehtoja ei ole sekä silloin, kun vähimmäislauseketta sovelletaan; laatu ja ominaisuudet, joita kuluttaja voi kohtuudella edellyttää, riippuvat muun muassa siitä, ovatko tavarat uusia vai käytettyjä; oletuk- sessa mainitut tekijät ovat kumulatiivisia; jos tapauksen olosuhteista johtuen jokin erityinen tekijä on selvästi asiaan kuulumaton, oletuksen muita tekijöitä sovelletaan siitä huolimatta, myyjän olisi oltava suoraan vastuussa kuluttajalle tavaran sopimuksenmukaisuudesta; tämä on jäsenval- tioiden — oikeusjärjestyksissä — vallitseva — perinteinen ratkaisu; myyjän olisi kuitenkin voitava vaatia oikaisua kansallisen — lainsäädännön — mukaisesti — valmistajalta,