06/Nide 02 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 211 389L0299 N:o L 124/16 EUROOPAN YHTEISÖJEN VIRALLINEN LEHTI 5.5.89 NEUVOSTON DIREKTIIVI, annettu 17 päivänä huhtikuuta 1989, luottolaitosten omista varoista (89/299/ETY) EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopi- muksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ensim- mäisen ja kolmannen virkkeen, ottaa huomioon komission ehdotuksen ('), toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa (2, ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ()), sekä katsoo, että pankkialan sisämarkkinoita luotaessa keskeisenä tekijänä ovat luottolaitosten omille varoille asetettavat yhteiset perusvaatimukset, sen vuoksi, että omilla varoilla on tarkoitus varmistaa luottolaitosten toiminnan jatkuvuus ja suojata säästöt; tämä yhdenmukaistaminen vahvistaa luot- tolaitosten valvontaa ja edistää yhteensovittamista pank- kialalla, erityisesti suurten riskien valvonnan ja vakavarai- suussuhteen osalta, tällaisia vaatimuksia tulee soveltaa kaikkiin yhteisössä toimiluvan saaneisiin luottolaitoksiin, luottolaitoksen omilla varoilla voidaan kattaa tappioita, joiden kattamiseksi voittojen määrä ei ole riittävä; viran- omaisille omat varat ovat myös tärkeä arviointiperuste, erityisesti luottolaitosten vakavaraisuuden arvioimisessa ja valvontaan muutoin liittyen, luottolaitokset kilpailevat suoraan toistensa kanssa yhtei- sillä pankkimarkkinoilla, ja sen vuoksi omiin varoihin liit- tyvien määritelmien ja vaatimusten on oltava täysin yhte- neviä; siksi jäsenvaltioiden tehtäväksi ei yksin tule antaa arviointiperusteiden määrittelemistä omien varojen koos- tumukselle; yhteisten perusvaatimusten hyväksyminen on yhteisön edun mukaista, koska siten estetään kilpailun vääristymistä ja vahvistetaan yhteisön pankkijärjestelmää, tämän direktiivin määritelmässä asetetaan erien enim- mäis- ja vähimmäismäärät siten, että kunkin jäsenvaltion () EYVL N:o C 243, 27.9.1986, s. 4 ja EYVL N:o € 32, 5.2.1988, s. 2 (2) EYVL. N:o € 246, 149.1987, s. 72 ja EYVL N:o C 96, 17.4.1989 (?)) EYVL N:o € 180, 8.7.1987, s. 51 harkittavaksi jää, käyttävätkö ne kaikkia tai joitakin eriä vai hyväksyvätkö ne erien määrille alemmat ylärajat, tässä direktiivissä täsmennetään arviointiperusteet tiettyjen omien varojen erien määrittelemiseksi niin, että jäsenval- tioilla säilyy oikeus soveltaa ankarampia säännöksiä ja määräyksiä, alkuvaiheessa — yhteiset |perusvaatimukset — määritellään väljästi jotta ne käsittäisivät kaikki yhteisön eri valtioissa omiin varoihin kuuluvat erät, omiin varoihin kuuluvien erien laadun mukaan tässä direktiivissä erotetaan toisistaan toisaalta ne erät, joista muodostuu — peruspääoma ja toisaalta ne erät, joista muodostuu lisäpääoma, on tunnettua, että yleisten pankkiriskien rahaston erityis- luonteesta johtuen tämä erä sisältyy väliaikaisesti omiin varoihin rajoituksetta; päätös siitä, miten sitä lopulta käsi- tellään olisi kuitenkin tehtävä mahdollisimman pian direktiivin täytäntöönpanon jälkeen; päätöksessä olisi otet- tava huomioon laajan kansainvälisen keskustelun tulokset, sen — osoittamiseksi, että ne erät, joista lisäpääoma muodostuu eivät ole saman laatuisia kuin ne erät, joista peruspääoma muodostuu, on suotavaa, ettei omiin varoihin sisältyvän lisäpääoman määrä ole suurempi kuin peruspääoma; lisäksi eivät tietyt omiin varoihin sisältyvät lisäpääoman erät saa olla suurempia kuin puolet perus- pääomasta, kilpailun vääristymisen välttämiseksi julkiset luottolai- tokset eivät saa sisällyttää omiin varoihinsa jäsenvaltioiden tai niiden alue- tai paikallishallintoviranomaisten niille myöntämiä takauksia; kuitenkin Belgian kuningaskun- nalle olisi sallittava siirtymäkausi 31 päivään joulukuuta 1994 asti asianomaisten laitosten mukautumiseksi uusiin edellytyksiin muuttamalla sääntöjään, aina kun valvonnan yhteydessä on tarpeen määrätä luotto- laitosten ryhmän konsolidoitu omien varojen määrä, tämä laskelma on tehtävä luottolaitosten konsolidoidusta valvonnasta 13 päivänä kesäkuuta 1983 annetun neuvoston direktiivin 83/350/ETY mukaisesti (f); tuossa direktiivissä jätetään sen soveltamisen teknisten yksityis- kohtien tulkinta jäsenvaltioiden harkintavaltaan, jota tulisi käyttää tämän direktiivin hengessä; edellä mainittua direk- tiiviä muutetaan parhaillaan suuremman yhdenmukai- suuden saavuttamiseksi, () EYVL N:o L 193, 18.7.1983, s. 18