24.4.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 108/51 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2002/22/EY, annettu 7 päivänä maaliskuuta 2002, yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla (yleispalveludirektiivi) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen ('), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (?), ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (*), noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (%), sekä katsovat seuraavaa: (1) Telealan vapauttamiseen sekä yhä lisääntyvään kilpai- luun ja viestintäpalvelujen valinnanvapauteen liittyy samanaikaisesti sellaisen yhdenmukaisen sääntelyjärjes- telmän luominen, jonka avulla turvataan yleispalvelun tarjoaminen. Yleispalvelun käsitteen olisi kehityttävä rin- nan tekniikan ja markkinoiden kehittymisen sekä käyttä- jien taholta tulevan kysynnän muutosten kanssa. Vuonna 1998 toteutettua yhteisön telemarkkinoiden täy- dellistä vapauttamista varten luodussa sääntelyjärjestel- mässä määriteltiin yleispalveluvelvollisuuksien vähim- mäislaajuus sekä vahvistettiin yleispalvelun kustannuksia ja rahoittamista koskevat säännöt. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 153 artiklan mukaisesti yhteisön on edistettävä kuluttajansuojaa. Yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat tehneet televerkkojen ja -palvelujen | sääntelyjärjestelmää koskevia sitoumuksia televiestinnän peruspalveluja koskevan Maailman kaup- pajärjestön (WTO) sopimuksen yhteydessä. Jokaisella WTO:n jäsenmaalla on oikeus määritellä yleispalveluvel- vollisuus, jonka se haluaa taata. Tällaisia velvollisuuksia () EYVL € 365 E, 19.12.2000, s. 238 ja EYVL € 332 E, 27.11.2001, s. 292. (2) EYVL C 139, 11.5.2001, s. 15. ()) EYVL C 144, 16.5.2001, s. 60. (9) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 13. kesäkuuta 2001 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), neuvoston yhteinen kanta, vah- vistettu 17. syyskuuta 2001 (EYVL € 337, 30.11.2001, s. 55) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 12. joulukuuta 2001 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). Neuvoston päätös, tehty 14. helmi- kuuta 2002. ei sinänsä katsota kilpailun vastaisiksi, jos niitä hallinnoi- daan avoimesti, ketään syrjimättä ja kilpailun kannalta puolueettomalla tavalla eivätkä ne aiheuta suurempaa rasitetta kuin mitä jäsenmaan määrittelemä yleispalvelu edellyttää. Yleispalvelun takaaminen (eli määriteltyjen vähimmäis- palvelujen tarjoaminen kaikille loppukäyttäjille kohtuu- hintaan) voi edellyttää, että joitakin palveluja tarjotaan joillekin loppukäyttäjille hintaan, joka eroaa normaa- leista markkinaehtoisista hinnoista. Korvausten maksa- minen yrityksille, jotka on nimetty tarjoamaan kyseisiä palveluja tällaisissa olosuhteissa, ei välttämättä johda kil- pailun vääristymiseen, edellyttäen että nimetyille yrityk- sille korvataan erityisesti tämän palvelun antamiseen liit- tyvät nettokustannukset ja että nämä kustannukset kate- taan kilpailun kannalta puolueettomalla tavalla. Kilpailluilla markkinoilla olisi tiettyjä velvollisuuksia sovellettava kaikkiin yleisesti saatavilla olevia puhelinpal- veluja tietyssä sijaintipaikassa tarjoaviin organisaatioihin ja muita velvollisuuksia olisi sovellettava ainoastaan organisaatioihin, joilla on huomattava markkinavoima tai jotka on nimetty yleispalvelua tarjoaviksi operaatto- reiksi. Verkon liityntäpiste muodostaa sääntelytarkoituksia var- ten tarvittavan rajan sähköisiä viestintäverkkoja ja -pal- veluja koskevan säännöstön ja televiestinnän päätelait- teita koskevan säännöstön välille. Verkon liityntäpistei- den sijaintikohtien määrittely on kansallisen sääntelyvi- ranomaisen tehtävä, ja se toteutetaan tarvittaessa asian- omaisten yritysten ehdotuksen pohjalta. Jäsenvaltioiden olisi edelleenkin varmistettava, että II luvussa säädetyt palvelut ovat jäsenvaltioiden alueella kaikkien loppukäyttäjien — saatavilla tietyn laatuisina maantieteellisestä sijainnista riippumatta ja kansalliset erityisolosuhteet huomioon ottaen kohtuuhintaan. Jäsen- valtiot voivat yleispalveluvelvollisuuksien yhteydessä toteuttaa kansalliset olosuhteet huomioon ottaen kulut- tajia koskevia erityistoimenpiteitä maaseudulla tai maan- tieteellisesti syrjäisillä seuduilla huolehtiakseen siitä, että kuluttajilla on oikeus käyttää II luvussa säädettyjä palve- luja kohtuuhintaan, sekä siitä, että erityisesti vanhuksilla, vammaisilla ja sosiaalisia erityistarpeita omaavilla henki- löillä on samoin edellytyksin oikeus käyttää kyseisiä pal- veluja. Näihin toimenpiteisiin voi kuulua lisäksi toimen-