18.5.2001 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 136/17 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2001/25/EY, annettu 4 päivänä huhtikuuta 2001, merenkulkijoiden vähimmäiskoulutuksesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (h), ovat kuulleet alueiden komiteaa, noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (?), sekä katsovat seuraavaa: (1) Merenkulkijoiden vähimmäiskoulutustasosta 22 päivänä marraskuuta 1994 annettua neuvoston direktiiviä 94/ 58/EY (?), on muutettu huomattavilta osin (4. Siksi olisi selkeyden ja järkeistämisen vuoksi kodifioitava mainittu direktiivi. Meriturvallisuuden ja meren pilaantumisen ehkäisemisen alalla yhteisön tasolla toteuttavien toimien olisi oltava kansainvälisesti  sovittujen sääntöjen ja standardien mukaisia. Meriturvallisuudesta ja meren pilaantumisen estämisestä yhteisössä 25 päivänä tammikuuta 1993 antamissaan päätelmissä neuvosto otti huomioon inhimillisen tekijän merkityksen alusten turvallisessa käytössä. Meriturvallisuutta koskevasta yhteisestä politiikasta 8 päivänä kesäkuuta 1993 antamassaan päätöslausel- massa (>) neuvoston vahvisti tavoitteeksi riittämättömästi koulutetun laivaväen poistamisen ja myönsi etusijan sellaisille yhteisön toimille, joiden tarkoituksena on edistää koulutusta ja opetusta viimeistelemällä yhteiset vaatimuksen — avainhenkilöstön — vähimmäiskoulutusta- solle, mukaan lukien yhteisen kielen käyttöä yhteisön aluksilla koskeva kysymys. Strategiasta yhteisön merenkulkualan =kilpailukyvyn parantamiseksi 24 päivänä maaliskuuta 1997 antamas- saan päätöslauselmassa (9) neuvosto pyrki edistämään merenkulkijoiden sekä maissa olevan henkilökunnan työllisyyttä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi neuvosto sopi, että olisi ryhdyttävä toimiin, joilla autetaan yhteisön — merenkulkualaa — tavoittelemaan — edelleen korkeaa laatua ja parantamaan kilpailukykyään varmista- malla, että kaikissa tehtävissä toimivilla merenkulkijoilla () EYVL C 14, 16.1.2001, s. 41. (?) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 12. joulukuuta 2000 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 12. maaliskuuta 2001. (?) EYVL L 319, 12.12.1994, s. 28, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/35/EY (EYVL L 172, 17.6.1998, s. 1). (4) Ks. liitteessä III oleva B osa. () EYVL C 271, 7.10.1993, s. 1. () EYVL € 109, 8.4.1997, s. 1. (10) (11) ja maissa olevalla henkilökunnalla on jatkuvasti korkea- tasoinen koulutus. Merenkulkijoiden ammatillisen pätevyyden osoittavan pätevyyskirjan myöntämisessä käytettävät koulutusvaati- mukset eroavat toisistaan jäsenvaltioittain. Kansallisten lainsäädäntöjen moninaisuuden vuoksi tämän direktiivin sääntelemän alan koulutuksessa ei voida varmistaa meri- turvallisuuden vaatimaa koulutustasojen yhdenmukai- suutta. Neuvoston direktiivejä 89/48/ETY (”) ja 92/51/ETY (9), jotka koskevat tutkintotodistusten ja ammatillisen koulu- tuksen tunnustamiseen liittyviä yleisiä järjestelmiä, sovel- letaan tämän direktiivin koskemiin merenkulun ammat- teihin. Ne edistävät perustamissopimuksen =niiden velvoitteiden noudattamista, joilla pyritään poistamaan henkilöiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden esteet jäsenvaltioiden väliltä. Kyseiseen yleiseen järjestelmään liittyvissä direktiiveissä säädetty tutkintotodistusten ja todistusten keskinäinen tunnustaminen ei aina varmista standardoitua koulutus- tasoa kaikille jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivilla aluksilla työskenteleville merenkulkijoille. Tämä on kuitenkin elintärkeää meriturvallisuuden kannalta. Sen vuoksi on olennaista määritellä yhteisön merenkul- kijoiden vähimmäiskoulutustaso. On asianmukaista, että tällä alalla toteutettavat toimenpiteet perustuvat kansain- välisellä tasolla jo hyväksyttyihin koulutusvaatimuksiin eli Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) kansainvä- lisen merenkulkijoiden koulutusta, pätevyyskirjoja ja vahdinpitoa koskevaan vuoden 1978 yleissopimuksen (STCW-yleissopimus), sellaisena kuin se on tarkistettuna vuonna 1995. Kaikki jäsenvaltiot ovat kyseisen yleissopi- muksen osapuolia. Jäsenvaltiot saavat asettaa STCW-yleissopimukseen ja tähän — direktiiviin — sisältyviä — vähimmäisstrandardeja tiukempia standardeja. Tämän direktiivin liitteessä I olevia STCW-yleissopi- muksen sääntöjä olisi täydennettävä STCW-koodin A osan velvoittavilla määräyksillä. STCW-koodin B osa sisältää suositeltuja ohjeita, joiden tarkoituksena on avustaa STCW-yleissopimuksen osapuolia sekä yleissopi- mukseen sisältyvien toimenpiteiden täytäntöönpanosta, soveltamisesta ja toteuttamisesta vastaavia tahoja STCW- yleissopimuksen saattamiseksi täysimääräisesti ja kaikilta osin voimaan yhtenäisellä tavalla. () EYVL L 19, 24.1.1989, s. 16. (8$) EYVL L 209, 24.7.1992, s. 25, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission direktiivillä 2000/5/EY (EYVL L 54, 26.2.2000, s. 42).