L 16/44 Euroopan unionin virallinen lehti 23.1.2004 NEUVOSTON DIREKTIIVI 2003/109/EY, annettu 25 päivänä marraskuuta 2003, pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka (5) — Jäsenvaltioiden — olisi —pantava = tämän € direktiivin ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 63 artiklan 3 ja 4 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen ('), ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (9), ottaa huomioon — Euroopan = talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ()), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon (*, sekä katsoo seuraavaa: (1) Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen asteittaista luomista varten Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa määrätään yhtäältä sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, joilla varmistetaan henki- löiden vapaa liikkuvuus ja ulkorajoilla tehtäviä tarkas- tuksia, turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevat rinnak- kaistoimenpiteet, ja toisaalta sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, jotka koskevat turvapaikkaa, maahan- muuttoa ja kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia. Eurooppa-neuvosto julisti Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 pidetyssä erityiskokouksessaan, että kolmansien maiden kansalaisten oikeusasemaa olisi lähennettävä vastaamaan jäsenvaltioiden kansalaisten oikeusasemaa ja että henkilölle, joka on laillisesti oles- kellut jäsenvaltiossa tietyn, myöhemmin määriteltävän ajan ja jolla on pitkäaikainen oleskelulupa, olisi annet- tava kyseisessä jäsenvaltiossa yhdenmukaiset, mahdolli- simman lähellä Euroopan unionin kansalaisten nauttimia oikeuksia olevat oikeudet. Tässä direktiivissä noudatetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan yleissopimuksessa ihmis- oikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi sekä Eu- roopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaat- teet. Jäsenvaltioihin pysyvästi asettautuneiden kolmansien maiden kansalaisten kotouttaminen edistää olennaisella tavalla taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, joka on yhteisön perustavoitteita, kuten perustamissopimuk- sessa todetaan. C 240 E, 28.8.2001, s. 79. C 284 E, 21.11.2002, s. 102. LC 36, 8.2.2002, s. 59. L C 19, 22.1.2002, s. 18. säännökset täytäntöön sukupuoleen, rotuun, ihonväriin, etniseen tai yhteiskunnalliseen alkuperään, geneettisiin ominaisuuksiin, kieleen, uskontoon tai vakaumukseen, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin, kansalliseen vähem- mistöön — kuulumiseen, — varallisuuteen, — syntyperään, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumi- seen katsomatta. Tärkein peruste, jolla kolmannen maan kansalaiselle voidaan myöntää pitkään oleskelleen henkilön asema, olisi sen ajanjakson pituus, jonka hän on oleskellut jäsen- valtion alueella. Oleskelun on oltava laillista ja yhtäjak- soista, jotta henkilö voi osoittaa muodostaneensa siteet kyseiseen maahan. Olisi kuitenkin osoitettava tiettyä joustavuutta, jotta voidaan ottaa huomioon olosuhteet, joiden vuoksi henkilö saattaa joutua poistumaan alueelta väliaikaisesti. Saadakseen pitkään oleskelleen henkilön aseman olisi kolmannen maan kansalaisen osoitettava, että hänellä on riittävät varat ja sairausvakuutus, jotta voidaan välttää se, että kyseisestä henkilöstä muodostuisi rasite jäsenval- tiolle. — Arvioidessaan, onko henkilöllä vakaat ja säännölliset varat, jäsenvaltiot voivat ottaa huomioon sellaiset seikat kuten maksusuoritukset eläkejärjestelmään ja verovelvollisuuksien täyttäminen. Kolmannen maan kansalainen, joka haluaa saada ja säilyttää pitkään oleskelleen henkilön aseman, ei saisi muodostaa uhkaa yleiselle järjestykselle ja sisäiselle turvallisuudelle. Yleisen järjestyksen käsite voi kattaa tuomitsemisen syylliseksi vakavaan rikokseen. Taloudelliset syyt eivät saisi olla perusteena kieltäytymi- selle myöntämästä pitkään oleskelleen henkilön asemaa eikä niiden voida katsoa olevan yhteydessä asiaa koske- viin ehtoihin. Olisi laadittava menettelysäännöt, joiden mukaan pitkään oleskelleen henkilön asemaa koskevat hakemukset tutki- taan. Näiden menettelyjen olisi oltava tehokkaita ja hel- posti hoidettavia jäsenvaltioiden hallintojen tavanomai- seen työtaakkaan nähden, ja niiden olisi oltava avoimia ja tasapuolisia, jotta niiden avulla voidaan tarjota kysei- sille henkilöille asianmukainen oikeusvarmuuden taso. Niiden avulla ei saisi estää oleskeluoikeuden haltijoita käyttämästä oikeuttaan.