6.5.2000 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 109/29 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2000/13/EY, annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000, myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenval- tioiden lainsäädännön lähentämisestä EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ("), toimivat | perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen (?), sekä katsovat seuraavaa: (1) — Kuluttajalle myytäviksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenval- tioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulu- kuuta 1978 annettua neuvoston direktiiviä 79] 112/ETY (?) on muutettu useita keroja ja huomattavilta osilta (+). Sen vuoksi olisi selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava mainittu direktiivi. (2) — Erot jäsenvaltioiden elintarvikkeiden merkintöjä koske- vissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä voivat estää elintarvikkeiden vapaan liikkuvuuden ja saattavat siten johtaa eriarvoisten kilpailun edellytysten muodostumiseen. (3) — Sen vuoksi kyseistä lainsäädäntöä olisi lähennettävä sisä- markkinoiden toiminnan edistämiseksi. (4) — Tämän direktiivin tarkoituksena tulisi olla yhteisön yleisten, kaikkia markkinoille saatettavia elintarvikkeita koskevien säännösten antaminen. (5) — Vain tiettyjä elintarvikkeita koskevat erityissäännökset olisi annettava kyseisiä tuotteita koskevissa säädöksissä. (6) — Elintarvikkeiden merkintöjä koskevien säännösten ensisi- jaisena tarkoituksena tulisi olla kuluttajan valistaminen ja suojeleminen. (7) — Tämä vaatimus merkitsee, että jäsenvaltioiden olisi voitava, = ottaen huomioon — perustamissopimusten määräykset, asettaa kielellisiä vaatimuksia. (1) EYVL C 258, 10.9.1999, s. 12. (?) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 18. tammikuuta 2000 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, tehty 13. maaliskuuta 2000. (?) EYVL L 33, 8.2.1979, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/4/EY (EYVL L 43, 14.2.1997, s. 21). (4) Katso liitteessä IV oleva B osa. (8) (12) (13) (14) (16) Yksityiskohtaiset merkinnät tuotteen laadusta ja ominai- suuksista tarjoavat kuluttajalle mahdollisuuden tehdä tietoinen valinta ja se on sopivin tapa, koska se on vähiten kaupan vapauden esteenä. Sen vuoksi olisi laadittava luettelo kaikista niistä tiedoista, jotka olisi periaatteessa ilmoitettava jokaisen elintarvikkeen merkinnöissä. Tämän direktiivin horisontaalisuuden vuoksi ei kuiten- kaan alkuvaiheessa ole voitu tehdä pakollisiksi kaikkia niitä merkintöjä, jotka periaatteessa on lisättävä kaikki elintarvikkeet — kattavaan — luetteloon. — Myöhemmän vaiheen aikana olisi annettava nykyisiä säännöksiä täydentävät yhteisön säännökset. Jäsenvaltioiden yhteisön erityissäännösten puuttuessa varatessa oikeuden säätää tiettyjä, tämän direktiivin yleisiä säännöksiä täydentäviä kansallisia säännöksiä, olisi näiden säännösten antamisessa noudatettava yhteisön menettelyä. Mainittu yhteisön menettely edellyttää yhteisön päätöstä, jos jäsenvaltio haluaa antaa uutta lainsäädäntöä. Myös yhteisön lainsäätäjälle olisi säädettävä mahdolli- suus myöntää yksittäistapauksissa poikkeuksia tietyistä yleisesti asetetuista velvoitteista. Merkintäsäännöksissä —pitäisi myös kieltää sellaisen tiedon käyttö, joka saattaa johtaa ostajaa harhaan tai antaa ymmärtää elintarvikkeella olevan lääketieteellistä vaikutusta. Ollakseen tehokas tämän kiellon pitäisi koskea myös elintarvikkeiden esillepanoa ja mainontaa. Jäsenvaltioiden välisen kaupan helpottamiseksi voidaan säätää, että vaiheissa, jotka edeltävät myyntiä kuluttajalle, vain välttämättömät tiedot ilmoitetaan uloimmassa pakkauksessa, ja valmiiksi pakattua elintarviketta koskevat pakolliset tiedot merkitään pelkästään elintar- vikkeeseen liittyviin kaupallisiin asiakirjoihin. Jäsenvaltoiden tulisi säilyttää oikeus paikallisista olosuh- teista ja käytännön syistä johtuen antaa säännöksiä massatavarana myytävien elintarvikkeiden merkitsemi- sestä; sellaisissa tapauksissa kuluttajalle olisi kuitenkin annettava tietoa.