L 123/22 Euroopan unionin virallinen lehti 17.5.2003 EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2003/25/EY, annettu 14 päivänä huhtikuuta 2003, ro-ro-matkustaja-alusten erityisistä vakavuusvaatimuksista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen ('), ottavat -huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (9), ovat kuulleet alueiden komiteaa, noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (*), sekä katsovat seuraavaa: (1) — Yhteisen liikennepolitiikan puitteissa olisi toteutettava lisätoimenpiteitä matkustajameriliikenteen turvallisuuden parantamiseksi. (2) — Yhteisö haluaa kaikin asianmukaisin keinoin välttää merionnettomuuksia, joissa on osallisina ro-ro-matkus- taja-aluksia ja joista aiheutuu ihmishenkien menetyksiä. (3) — Vaurioituneen ro-ro-matkustaja-aluksen vakavuusvaati- muksissa määritelty selviytymiskyky törmäyksessä vau- rioitumisen jälkeen on olennaisen tärkeä tekijä matkusta- jien ja laivaväen turvallisuuden kannalta ja vaikuttaa erityisesti etsintä- ja pelastustoimiin. Suljetulla ro-ro- kannella varustetun ro-ro-matkustaja-aluksen vakavuu- delle aiheuttaa törmäyksessä vaurioitumisen seurauksena suurimman vaaran tilanne, jossa tällaiselle kannelle kertyy huomattava määrä vettä. (4) — Ro-ro-matkustaja-aluksia käyttävillä henkilöillä ja tällai- sille aluksille palkatulla laivaväellä olisi oltava kaikkialla yhteisössä oikeus vaatia samaa korkeaa turvallisuustasoa riippumatta siitä, millä alueella alukset liikennöivät. (5) — Kun otetaan huomioon matkustajameriliikenteen sisä- markkinaulottuvuus, on toiminta yhteisön tasolla tehok- kain tapa saavuttaa yhdenmukainen alusturvallisuuden vähimmäistaso kaikkialla yhteisössä. () EYVL C 20 E, 28.1.2003, s. 21. (?) Lausunto annettu 11. joulukuuta 2002 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (9) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 7. marraskuuta 2002 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), ja neuvoston päätös, tehty 17. maaliskuuta 2003. (6) — Toiminta yhteisön tasolla on paras tapa varmistaa Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) piirissä sovit- tujen — periaatteiden yhdenmukainen noudattaminen, jolloin vältetään kilpailun vääristymät yhteisössä ro-ro- matkustaja-alusliikennettä harjoittavien yritysten välillä. (7) — Vaurioituneiden ro-ro-matkustaja-alusten yleiset vaka- vuusvaatimukset — vahvistettiin kansainvälisellä tasolla ihmishengen turvallisuutta merellä käsitelleessä vuoden 1990 SOLAS 90 -konferenssissa ja ne sisällytettiin SOLAS-yleissopimuksen II-1/B/8 sääntöön (SOLAS 90 -vaatimukset). Näitä vaatimuksia sovelletaan koko yhteisön alueella, koska kansainvälisiin matkoihin sovel- letaan suoraan SOLAS-yleissopimusta ja kotimaanmat- koihin — matkustaja-alusten — turvallisuussäännöistä — ja -määräyksistä 17 päivänä maaliskuuta 1998 annettua neuvoston direktiiviä 98/18/EY (9. (8) — Vaurioituneen aluksen vakavuutta koskevissa, SOLAS 90 -vaatimuksissa otetaan =välillisesti huomioon ro-ro- kannelle pääsevän veden vaikutus meriolosuhteissa, joissa merkitsevä aallonkorkeus on 1,5 metrin luokkaa. (9 = Vuoden 1995 SOLAS-konferenssin päätöslauselman nro 14 mukaan IMO:n jäsenet voivat tehdä alueellisia sopi- muksia, jos ne katsovat, että vallitsevat meriolosuhteet tai muut paikalliset olosuhteet edellyttävät erityisten vakavuusvaatimusten määrittämistä tietylle alueelle. (10) — Kahdeksan Pohjois-Euroopan maata, joiden joukossa on seitsemän jäsenvaltiota, päätti 28 päivänä helmikuuta 1996 Tukholmassa ottaa käyttöön tiukemmat vaurioitu- neiden —ro-ro-matkustaja-alusten vakavuusvaatimukset, jotta voitaisiin ottaa huomioon ro-ro-kannelle kertyvän veden vaikutus ja jotta alus voisi selviytyä SOLAS 90 - vaatimuksissa vaadittua vaikeammissa meriolosuhteissa aina neljän metrin merkitsevään aallonkorkeuteen saakka. (11) — Tämän Tukholman sopimuksena tunnetun sopimuksen mukaan erityiset vakavuusvaatimukset ovat suoraan riip- puvaisia — siitä merialueesta, jolla alus liikennöi, tarkemmin — sanottuna — liikennöintialueella — mitatusta merkitsevästä aallonkorkeudesta. Aluksen liikennöinti- alueen merkitsevä aallonkorkeus määrää, mihin korkeu- teen asti autokannelle kertyy vettä onnettomuudessa vaurioitumisen jälkeen. ()) EYVL L 144, 15.5.1998, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktii- villä 2002/84/EY (EYVL L 324, 29.11.2002, s. 53).