21.9.2000 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 237/1 (Säädökset, jotka on julkaistava) EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1980/2000, annettu 17 päivänä heinäkuuta 2000, tarkistetusta yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmästä EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen ('), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (?), ovat kuulleet alueiden komiteaa, noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (3), sekä katsovat seuraavaa: (1) Yhteisön ekotuotemerkin myöntämisjärjestelmästä 23 päivänä maaliskuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 880/92 (*) tavoitteena oli luoda vapaaehtoinen yhteisön — järjestelmä — ympäristömerkin myöntämistä varten, jonka tarkoituksena oli edistää sellaisten tuot- teiden myyntiä, joilla on koko elinkaarensa aikana vähemmän haitallisia vaikutuksia ympäristöön, ja antaa kuluttajille täsmällistä, luotettavaa ja tieteellisiin tutki- muksiin perustuvaa tietoa tuotteiden ympäristövaikutuk- sista. Asetuksen (ETY) N:o 880/92 18 artiklassa säädetään, että komission olisi tarkasteltava järjestelmää asetuksen soveltamisaikana saadun kokemuksen pohjalta viimeis- tään viiden vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta ja että sen olisi ehdotettava asetukseen tarvittavia muutoksia. Asetuksen soveltamisaikana saadut kokemukset ovat osoittaneet, että järjestelmää on tarpeen muuttaa sen tehokkuuden lisäämiseksi, sen suunnittelun parantami- seksi ja sen toimivuuden tehostamiseksi. Vapaaehtoisen ja valikoivan yhteisön ympäristömerkki- järjestelmän — päätavoitteet ovat edelleen voimassa. Tällaisen järjestelmän olisi erityisesti annettava kulutta- (') EYVL € 114, 12.4.1997, s. 9 ja EYVL € 64, 6.3.1999, s. 14. () EYVL € 296, 29.9.1997, s. 77. (?) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 13. toukokuuta 1998 (EYVL € 167, 1.6.1998, s. 118), vahvistettu 6. toukokuuta 1999, neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 11. marraskuuta 1999 (EYVL C 25, 28.1.2000, s. 1) ja Euroopan parlamentin päätös, tehty 15. maaliskuuta 2000 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). Neuvoston päätös, tehty 29. kesäkuuta 2000. (9) EYVL L 99, 11.4.1992, s. 1. (10) jille opastusta tuotteista, joita käyttämällä on mahdollista vähentää ympäristövaikutuksia tuotteiden koko elin- kaaren aikana, ja annettava tietoja sellaisten tuotteiden ympäristöön vaikuttavista ominaisuuksista, joille on myönnetty ympäristömerkki. Jotta suuri yleisö hyväksyisi yhteisön ympäristömerkki- järjestelmän, on ensisijaisen tärkeää, että valtioista riip- pumattomilla ympäristöjärjestöillä ja kuluttajajärjestöillä on merkittävä asema yhteisön ympäristömerkin myöntä- misperusteiden laatimisessa ja vahvistamisessa ja että ne voivat osallistua aktiivisesti näihin toimiin. On tarpeen selventää kuluttajille, että ympäristömerkki edustaa niitä tuotteita, joita käyttämällä on mahdollista vähentää joitakin kielteisiä ympäristövaikutuksia verrat- tuna saman tuoteryhmän muihin tuotteisiin, sanotun kuitenkaan =rajoittamatta yhteisössä tai kansallisella tasolla koskevassa lainsäädännössä tuotteille asetettujen vaatimusten soveltamista. Sekä sisämarkkinoiden että ympäristön kannalta merkit- tävien tuotteiden ja ympäristönäkökohtien olisi kuulut- tava järjestelmän soveltamisalaan. Tässä asetuksessa tuot- teisiin olisi luettava myös palvelut. Ympäristömerkin myöntämisperusteiden vahvistamista koskevat menettelytavat ja menetelmät olisi ajantasaistet- tava tieteen ja tekniikan kehityksen sekä tällä alalla saadun kokemuksen perusteella, jotta varmistetaan, että ne ovat yhdenmukaiset alalla kehitettävien merkityksel- listen ja kansainvälisesti tunnustettujen standardien kanssa. Järjestelmän johdonmukaisen ja tehokkaan toteutta- misen helpottamiseksi olisi ympäristömerkin valikoitua myöntämistä koskevat periaatteet selkeytettävä. Ympäristömerkissä olisi annettava yksinkertaista, täsmäl- listä, luotettavaa ja tieteellisiin tutkimuksiin perustuvaa tietoa merkkiä myönnettäessä huomioon otettavista keskeisistä ympäristönäkökohdista, jotta kuluttajilla olisi mahdollisuus tehdä perusteltuja valintoja.