L 28/12 Euroopan unionin virallinen lehti 30.1.2013 PÄÄTÖKSET KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOPÄÄTÖS, annettu 19 päivänä joulukuuta 2012, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY nojalla Uuden-Seelannin tarjoaman henkilötietojen suojan riittävyydestä (tiedoksiannettu numerolla C(2012) 9557) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2013/65/EU) EUROOPAN KOMISSIO, joka ottaa  huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, ottaa huomioon yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsitte- lyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lo- kakuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston di- rektiivin 95/46/EY (') ja erityisesti sen 25 artiklan 6 kohdan, on kuullut Euroopan tietosuojavaltuutettua, sekä katsoo seuraavaa: (1) — Direktiivin 95/46/EY mukaan jäsenvaltioiden on säädet- tävä siitä, että henkilötietoja voidaan siirtää kolmanteen maahan vain, jos kyseisessä kolmannessa maassa turva- taan tietosuojan riittävä taso ja jos direktiivin muiden säännösten täytäntöönpanemiseksi annettuja jäsenvaltioi- den lakeja noudatetaan ennen tietojen siirtämistä. (2) — Komissio voi todeta, että kolmas maa turvaa tietosuojan riittävän tason. Henkilötietoja voidaan tässä tapauksessa siirtää jäsenvaltioista ilman lisätakeita. (3) — Direktiivin 95/46/EY mukaisesti tietosuojan taso olisi ar- vioitava kaikkien tiettyyn siirtoon tai siirtojen ryhmään liittyvien olosuhteiden osalta ja ottaen erityisesti huomi- oon eräät siirron kannalta olennaiset tekijät. (4) — Kolmannet maat suhtautuvat eri tavoin tietosuojaan, jo- ten tietosuojan riittävyyden arviointi olisi suoritettava ja kaikki direktiiviin 95/46/EY perustuvat päätökset olisi tehtävä ja pantava täytäntöön tavalla, joka ei syrji mieli- valtaisesti tai epäoikeudenmukaisesti mitään kolmatta maata eikä tee eroa niiden välillä, jos niissä vallitsevat () EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31. samanlaiset olosuhteet, eikä muodosta peiteltyä kaupan estettä, kun otetaan huomioon Euroopan unionin voi- massa olevat kansainväliset sitoumukset. Uusi-Seelanti on entinen Ison-Britannian siirtomaa. Siitä tuli itsehallintoalue vuonna 1907, mutta se katkaisi viral- lisesti perustuslailliset siteensä Isoon-Britanniaan vasta vuonna 1947. Uusi-Seelanti on yhtenäisvaltio, eikä sillä ole perustamiskirjan tapaista kirjoitettua perustuslakia. Sen valtiomuoto on sekä perustuslaillinen monarkia että parlamentaarinen demokratia ns. Westminster-järjestel- män mukaisesti, ja sen valtionpäämiehenä toimii Uu- den-Seelannin kuningatar. Uudessa-Seelannissa sovelletaan parlamentin itsemäärää- misoikeutta koskevaa periaatetta. Maassa on kuitenkin useita lakeja, joilla on erityistä perustuslaillista merkitystä ja joiden katsotaan olevan muiden lakien yläpuolella. Tämä tarkoittaa sitä, että ne muodostavat osan perustus- laillista kehystä, sillä ne ohjaavat hallituksen toimintaa ja muun lainsäädännön antamista. Lisäksi näiden lakien muuttaminen tai kumoaminen edellyttäisi kaikkien poliit- tisten ryhmien yhteisymmärrystä. Useat näistä laeista, ku- ten 28 päivänä elokuuta 1990 annettu oikeuksien luet- telon sisältävä laki (vuoden 1990 julkinen laki nro 109), 10 päivänä elokuuta 1993 annettu ihmisoikeuslaki (vuo- den 1993 julkinen laki nro 82) ja 17 päivänä toukokuuta 1993 annettu tietosuojalaki (vuoden 1993 julkinen laki nro 28) liittyvät tietosuojaan. Näiden lakien perustuslail- lista merkitystä kuvastaa se, että ne on otettava huomi- oon aina kun kehitetään tai ehdotetaan uutta lainsäädän- töä. Henkilötietojen suojaan Uudessa-Seelannissa sovellettavat oikeusnormit määritellään pääasiassa tietosuojalaissa sel- laisena kuin se on muutettuna 7 päivänä syyskuuta 2010 annetulla tietosuojalakia rajat ylittävien tiedonsiirtojen osalta muuttavalla lailla (vuoden 2010 julkinen laki nro 113). Se on annettu ennen direktiiviä 95/46/EY, eikä se koske pelkästään johonkin rekisteriin sisältyviä, auto- maattisesti käsiteltäviä tai jäsenneltyjä tietoja vaan kattaa kaikki henkilötiedot niiden muodosta riippumatta. Se kat- taa koko julkisen ja yksityisen sektorin lukuun ottamatta muutamia tiettyjä yleisen edun kannalta määriteltyjä poikkeuksia, jotka ovat ymmärrettäviä demokraattisessa yhteiskunnassa.