L 60/34 Euroopan unionin virallinen lehti 28.2.2014 DIREKTIIVIT EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2014/17/EU, annettu 4 päivänä helmikuuta 2014, kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista ja direktiivien 2008/48/EY ja 2013/36/EU sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopi- muksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon ('), ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausun- non (?), noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (?), sekä katsovat seuraavaa: Komissio ryhtyi maaliskuussa 2003 kartoittamaan kiin- teää asunto-omaisuutta koskevien luottosopimusten sisä- markkinaesteitä ja arvioimaan niiden vaikutuksia. Se an- toi 18 päivänä joulukuuta 2007 valkoisen kirjan EU:n kiinnelainamarkkinoiden yhdentymisestä. Valkoisessa kir- jassa se ilmoitti aikovansa arvioida, mitä vaikutuksia olisi muun muassa niillä toimintavaihtoehdoilla, jotka koske- vat ennen sopimuksen tekoa annettavia tietoja, luottotie- tokantoja, luottokelpoisuutta, todellista vuosikorkoa ja luottosopimuksia koskevaa neuvontaa. Komissio perusti myös luottotietokysymyksiä käsittelevän asiantuntijaryh- män avustamaan sitä sellaisten toimenpiteiden valmiste- lussa, joilla voidaan parantaa luottotietojen saatavuutta, vertailtavuutta ja täydellisyyttä. Lisäksi käynnistettiin (') EUVL € 240, 18.8.2011, s. 3. (?) EUVL € 318, 29.10.2011, s. 133. (9) Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 10. joulukuuta 2013 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, annettu 28. tammikuuta 2014. tutkimuksia kiinteää asunto-omaisuutta koskevia luotto- sopimuksia tarjoavien luotonvälittäjien ja muiden luoton- antajien kuin luottolaitosten tehtävästä ja toiminnasta. Sisämarkkinat käsittävät Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaan alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla taataan tavaroiden ja palvelujen vapaa liik- kuvuus sekä sijoittautumisvapaus. Avoimempien ja te- hokkaampien luottomarkkinoiden kehittäminen tällä alu- eella vaikuttaa ratkaisevasti rajat ylittävän toiminnan ke- hittymiseen ja kiinteää asunto-omaisuutta koskevien luot- tosopimusten sisämarkkinoiden toteutumiseen. Eri jäsen- valtioiden lainsäädännöissä on merkittäviä eroja sen suh- teen, millaisia menettelytapoja sovelletaan kiinteää asun- to-omaisuutta koskevien luottosopimusten tekemiseen. Froja on myös kiinteää asunto-omaisuutta koskevia luot- tosopimuksia tarjoavien luotonvälittäjien ja muiden luo- tonantajien kuin luottolaitosten sääntelyssä ja valvonnas- sa. Tällaiset erot luovat esteitä, jotka rajoittavat rajat ylit- tävää toimintaa kysyntä- ja tarjontapuolella, vähentävät siten kilpailua ja valinnanvapautta markkinoilla, lisäävät palveluntarjoajien luotonantokustannuksia ja estävät jopa niiden toiminnan harjoittamisen. Finanssikriisi on osoittanut, että markkinatoimijoiden vastuuton käyttäytyminen voi heikentää rahoitusjärjestel- män perusteita synnyttäen luottamuspulaa kaikkien osa- puolten ja erityisesti kuluttajien keskuudessa sekä aiheut- taa vakavia sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia. Monet kuluttajat ovat menettäneet luottamuksensa finanssialaan, ja luotonottajat ovat yhä useammin joutuneet vaikeuksiin lainojensa lyhennyksissä, mikä on johtanut maksulaimin- lyönteihin ja pakkomyynteihin. Tämän johdosta G20 on pyytänyt finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmää laatimaan kiinteään asunto-omaisuuteen liittyvien laino- jen myöntämisstandardeja koskevat periaatteet. Vaikka eräät suurimmista finanssikriisin ongelmista ilmenivät unionin ulkopuolella, unionin kuluttajien velkaantunei- suus on merkittävä, ja suuri osa siitä on keskittynyt kiin- teää asunto-omaisuutta koskeviin luottoihin. Siksi on ai- heellista varmistaa, että unionin alaa koskeva sääntelyke- hys on vankka ja kansainvälisten periaatteiden mukainen ja että siinä hyödynnetään käytettävissä olevaa välineis- töä, johon saattaa kuulua luototusasteen, lainojen ja tu- lojen suhteen, velan ja tulojen suhteen tai vastaavien suhdelukujen käyttö, vähimmäistasojen määritys, joiden