14.12.2013 Euroopan unionin virallinen lehti L 335/19 KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 1337/2013, annettu 13 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1169/2011 soveltamissäännöistä tuoreen, jäähdytetyn tai jäädytetyn sianlihan, lampaan- tai vuohenlihan ja siipikarjan lihan alkuperämaan tai lähtöpaikan ilmoittamisen osalta EUROOPAN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopi- muksen, ottaa huomioon elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Eu- roopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktii- vin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston di- rektiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 ku- moamisesta 25 päivänä lokakuuta 2011 annetun Euroopan par- lamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1169/2011 (f) ja erityisesti sen 26 artiklan 8 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) — Asetuksen (EU) N:o 1169/2011 26 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kyseisen asetuksen liitteessä XI lueteltuihin yhdistetyn nimikkeistön (CN) koodeihin kuuluvan, toisin sanoen tuoreen, jäähdytetyn tai jäädytetyn sianlihan, lam- paan- tai vuohenlihan ja siipikarjan lihan, etiketissä on ilmoitettava lihan alkuperämaa tai lähtöpaikka. (2) — On tarpeen löytää oikea tasapaino kuluttajille tiedottami- sen tarpeen ja toimijoille ja kansallisille viranomaisille aiheutuvien, viime kädessä tuotteen loppuhintaan vaikut- tavien lisäkustannusten välillä. Vaikutusten arvioinnissa ja komission toimeksiannosta toteutetussa selvityksessä tar- kasteltiin useita vaihtoehtoja alkuperämaan tai lähtöpai- kan ilmoittamiseksi suhteessa eläinten elinkaaren merki- tyksellisimpiin vaiheisiin. Tulokset osoittavat, että kulut- tajat edellyttävät ennen kaikkea tietoa eläimen kasvatus- paikasta. Lisäksi velvoite ilmoittaa tiedot eläimen synty- mäpaikasta edellyttäisi uusien maatilatason jäljitettävyys- järjestelmien luomista, mistä aiheutuisi vastaavasti kustan- nuksia, kun taas teurastuspaikan merkitseminen voidaan toteuttaa kohtuullisin kustannuksin, ja se antaa kulutta- jalle arvokasta tietoa. Maantieteellisen tason osalta saatiin näyttöä siitä, että kuluttajien kannalta merkityksellisintä olisi ilmoittaa jäsenvaltio tai kolmas maa. (3) — Asetuksessa (EU) N:o 1169/2011 elintarvikkeen ”alkupe- rämaan” käsite määritellään neuvoston asetuksen (ETY) () EUVL L 304, 22.11.2011, s. 18. N:o 2913/92 (?) 23—26 artiklan mukaisesti. Eläintuottei- den osalta kyseisellä käsitteellä viitataan maahan, jossa tuote on kokonaan tuotettu, mikä lihaan sovellettuna tarkoittaa maata, jossa eläin syntyi, kasvatettiin ja teuras- tettiin. Jos elintarvikkeen tuotannossa on ollut mukana monta maata, käsitteellä viitataan maahan, jossa tuotteille on suoritettu viimeinen merkittävä ja taloudellisesti pe- rusteltu valmistus tai käsittely. Sen sijaan käsitteen sovel- taminen tilanteisiin, joissa liha on saatu eläimistä, jotka ovat syntyneet, kasvatettu ja teurastettu eri maissa, ei antaisi kuluttajille riittävästi tietoa lihan alkuperästä. Sen vuoksi on tarpeen säätää, että kaikissa tällaisissa tilan- teissa etikettiin merkitään maininta jäsenvaltiosta tai kol- mannesta maasta, jossa eläintä on kasvatettu sellaisen ajanjakson ajan, joka vastaa huomattavaa osaa kunkin lajin tavanomaisesta kasvatussyklistä, sekä tieto jäsenval- tiosta tai kolmannesta maasta, jossa eläin on teurastettu. Käsite ”alkuperä” olisi varattava käytettäväksi lihasta, joka on saatu yhdessä ainoassa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa syntyneestä, kasvatetusta ja teurastetusta ja sen myötä kokonaan tuotetusta eläimestä. (4) — Tapauksissa, joissa eläin on kasvatettu useassa jäsenvalti- ossa tai kolmannessa maassa eikä vaadittua kasvatusajan pituutta voida noudattaa, olisi oltava käytettävissä asian- mukainen merkintä kasvatuspaikasta, jotta kuluttajien tar- peisiin vastataan paremmin ja vältetään etiketin tarpee- tonta monimutkaisuutta. (5) — Lisäksi olisi vahvistettava säännöt, jotka koskevat eri jä- senvaltioissa tai kolmansissa maissa kasvatetuista ja teu- rastetuista elämistä saatuja, saman tai eri eläinlajin liha- paloja sisältäviä pakkauksia. (60 — Tämä merkintäjärjestelmä edellyttää jäljitettävyyssääntöjä kaikissa lihan tuotannon ja jakelun vaiheissa aina teuras- tuksesta pakkaamiseen saakka, jotta voidaan varmistaa yhteys merkityn lihan ja sen eläimen tai eläinryhmän välillä, josta liha on saatu. (7) — Olisi laadittava erityiset säännöt, jotka koskevat sellaisista kolmansista maista tuotua lihaa, joissa merkintää varten tarvittavat tiedot eivät ole saatavilla. (8) — Jauhetun lihan ja leikkuujätteiden tuotantoprosessien luonne huomioon ottaen toimijoiden olisi sallittava käyt- tää niiden osalta yksinkertaistettua merkitsemisjärjestel- mää. (?) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92, annettu 12 päivänä lokakuuta 1992, yhteisön tullikoodeksista (EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1).