24.10.2014 Euroopan unionin virallinen lehti L 305/1 II (Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset) ASETUKSET KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 1125/2014, annettu 19 päivänä syyskuuta 2014, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU täydentämisestä luotonvälittäjien ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallista vähimmäismäärää koskevilla teknisillä sääntelystandardeilla (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, ottaa huomioon kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista ja direktiivien 2008/48/EY ja 2013/36/EU sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 4 päivänä helmikuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU (') ja erityisesti 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen alakohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) — Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdassa edellytetään, että luotonvälittäjillä on ammatillisesta virheestä aiheutuvan korvausvastuun kattamiseksi ammatillinen vastuuvakuutus tai muu vastaava vakuus, joka on voimassa alueilla, joilla kyseiset luotonvälittäjät tarjoavat palveluja. (2) — Vaikka vaatimus, jonka mukaan kiinnitysluottoalalla toimivilla luotonvälittäjillä on oltava ammatillinen vastuuva- kuutus tai muu vastaava vakuus, on uusi säännös unionin tasolla, kyseinen vaatimus on olemassa tietyissä jäsen- valtioissa kansallisella tasolla. Itse asiassa niillä lainkäyttöalueilla, joilla on kokemusta ammatillista vastuuvakuu- tusta koskevista vaatimuksista, on suurimmat osuudet välitettyjen kiinnitysluottojen myynnistä unionissa ja luotonvälittäjien markkinaosuus on perinteisesti ollut merkittävä, minkä vuoksi kyseisillä alueilla sovelletaan myös erityisempää lähestymistapaa tämän alan sääntelyyn. Sen vuoksi ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden vähimmäismäärää koskevien unionin sääntöjen olisi perustuttava kyseisten lainkäyttöalueiden koke- muksiin, kun päätetään siitä, mikä olisi sopivin tapa laskea tämä vähimmäismäärä. (3) — Tämä lähestymistapa sopisi koko unionille, myös niille lainkäyttöalueille, joilla on pienemmät kiinnitysluotto- markkinat. Tämä johtuu siitä, että luotonvälittäjiin kohdistuvat vaateet eivät korreloidu perustana olevan kiinnity- sluoton määrään, joka voi vaihdella suuresti unionissa, vaan ne perustuvat ammatilliseen virheeseen, josta aiheu- tuva vahinko vaihtelee huomattavasti vähemmän. (4) — Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan kolmannen alakohdan mukaan ammatillisen vastuuva- kuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallista vähimmäismäärää on tarkasteltava säännöllisin väliajoin uudelleen. Sen vuoksi tulevaisuudessa on mahdollista, että muut vaihtoehdot tai menetelmät soveltuvat paremmin kyseisten luotonvälittäjille asetettujen velvoitteiden määrittämiseen etenkin, kun saatavissa on enemmän historiatietoja ja valvontakokemuksia ammatillisen vastuuvakuutuksen toiminnasta. () EUVLL 60, 28.2.2014, s. 34.