20.10.2012 Euroopan unionin virallinen lehti L 290/1 (Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset) ASETUKSET NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 967/2012, annettu 9 päivänä lokakuuta 2012, täytäntöönpanoasetuksen —(EU) N:o 282/2011 muuttamisesta muille kuin —verovelvollisille televiestintäpalveluja, radio- ja televisiolähetyspalveluja tai sähköisiä palveluja suorittaviin sijoittautumattomiin verovelvollisiin sovellettavien erityisjärjestelmien osalta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopi- muksen, ottaa huomioon yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päi- vänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (') ja erityisesti sen 397 artiklan, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sekä katsoo seuraavaa: (1) Direktiivissä 2006/112/EY säädetään, että 1 päivästä tam- mikuuta 2015 kaikkia televiestintäpalveluja, radio- ja tele- visiolähetyspalveluja ja sähköisiä palveluja on verotettava siinä jäsenvaltiossa, johon asiakas on sijoittautunut tai jossa asiakkaalla on kotipaikkansa tai vakinainen asuin- paikkansa, jäljempänä 'kulutusjäsenvaltio", riippumatta sii- tä, mihin nämä palvelut suorittava verovelvollinen on sijoittautunut. Verovelvoitteiden noudattamisen helpottamiseksi tilan- teissa, joissa tällaisia palveluja suoritetaan muille kuin verovelvollisille, on kehitetty erityisjärjestelmä verovelvol- lisia varten, jotka ovat sijoittautuneet yhteisöön, mutta ei siihen jäsenvaltioon, jossa palvelut suoritetaan, jäljempänä "unionin järjestelmä. Toinen tällä hetkellä voimassa oleva erityisjärjestelmä, joka koskee yhteisöön sijoittautumatto- mia verovelvollisia, jäljempänä 'muu kuin unionin järjes- telmä”, on ulotettu kattamaan kaikki nämä palvelut. Tämä mahdollistaa sen, että sijoittautumattomat verovelvolliset voivat nimetä tunnistamisjäsenvaltion ainoaksi sähköi- seksi yhteyspisteeksi arvonlisäverotukseen liittyvää tunnis- tamista ja -ilmoittamista varten. Verovelvollisen, jolla on toimipaikka useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, olisi unionin järjestelmän mukai- sesti voitava nimetä tunnistamisjäsenvaltioksi mikä ta- hansa kyseessä olevista jäsenvaltioista, paitsi jos verovel- vollisen liiketoiminnan kotipaikka on yhteisössä. Tässä () EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1. tapauksessa tunnistamisjäsenvaltio on se, missä verovel- vollisen liiketoiminnan kotipaikka on. Jotta unionin järjestelmää käyttäville verovelvollisille ei aiheutuisi suhteetonta rasitusta, olisi selvennettävä, miten tunnistamisjäsenvaltiota voi vaihtaa tapauksissa, joissa ve- rovelvollinen vaihtaa kiinteän toimipaikkansa tai liiketoi- minnan kotipaikkansa siten, että tunnistamisjäsenvaltion vaihtaminen on välttämätön, jotta verovelvollinen voi jatkaa tuon järjestelmän käyttämistä. Kumpikaan erityisjärjestelmä ei kata jäsenvaltioissa, joissa verovelvollisella on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, suoritettuja televiestintäpalveluja, radio- ja televisiolähetyspalveluja eikä sähköisiä palveluja. Olisi tehtävä selväksi, että tällaiset palvelusuoritukset olisi il- moitettava suoraan asianomaiselle jäsenvaltiolle. Koska molemmat erityisjärjestelmät ovat vapaaehtoisia, sijoittautumaton verovelvollinen voi milloin tahansa päät- tää lopettaa niiden käytön. On tarpeen selventää, mistä ajankohdasta alkaen tällainen päätös tulee voimaan. Veroviranomaisille aiheutuvan tarpeettoman rasituksen välttämiseksi olisi verovelvolliselta, joka päättää lopettaa jommankumman = erityisjärjestelmän käytön, kuitenkin evättävä tietyksi ajaksi paluu kyseisen järjestelmän käyt- töön. Pitääkseen tietokannoissaan olevat rekisteritiedot ajan ta- salla tunnistamisjäsenvaltiot käyttävät verovelvollisilta saatuja tietoja. Jotta varmistetaan, että tietokannat voi- daan päivittää viivytyksettä, on tarpeen säätää määräaika, jonka kuluessa erityisjärjestelmiä käyttävien verovelvollis- ten olisi ilmoitettava kaikki toiminnan lopettamista tai muuttamista sekä jo toimitettujen tietojen muutoksia koskevat asiaan vaikuttavat tiedot. Sijoittautumattomille verovelvollisille, jotka haluavat käyt- tää erityisjärjestelmää, on annettava arvonlisäverotunnis- teet. Sen estämiseksi, että sellaiset verovelvolliset, joilla jo