13/29. kd Euroopa Liidu Teataja 337 32002L0020 L 108/21 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 24.4.2002 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2002/20/EÜ, 7. märts 2002, elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eelkõige selle artiklit 95, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (!) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) tegutsedes asutamislepingu artiklis 251 ettenähtud korras () ning arvestades järgmist: (1) Elektroonilise side reguleeriva raamistiku 1999. aasta üle- vaadet käsitlenud avaliku arutelu tulemused, mis kajastu- vad komisjoni 26. aprilli 2000. aasta teatises, ja järeldused, mis komisjon tegi teatistes telekommunikatsioonisektorit reguleerivate õigusaktide raamistiku rakendamist käsitleva viienda ja kuuenda aruande kohta, on kinnitanud vajadust ühtlustatuma ja lihtsama turulepääsu reguleerimise järele elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste alal kogu ühendu- ses. Erinevate elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ja neis kasutatavate tehnoloogiate lähenemine eeldab sellise loa- süsteemi loomist, mis hõlmaks kõiki võrreldavaid teenu- seid ühesugusel viisil, olenemata sellest, millist tehnoloo- giat nad kasutavad. Käesoleva direktiivi eesmärk on luua õiguslik raamistik sel- leks, et tagada elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste pak- kumise vabadus, mida piiraksid vaid käesolevas direktiivis sätestatud tingimused ja asutamislepingu artikli 46 lõi- kega 1 kooskõlas olevad piirangud, eelkõige meetmed, mis on seotud avaliku korra, julgeoleku ja rahvatervisega. Käesolev direktiiv hõlmab kõigi elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lube, olenemata sellest, kas neid (1) EÜTC 365E, 19.12.2000, lk 230 ja EÜT C 270 E, 25.9.2001, lk 182. ( 2) EÜTC 123, 25.4.2001, lk 55. (3) Euroopa Parlamendi 18. märtsi 2001. aasta arvamus (EÜT C 277, 1.10.2001, lk 116), nõukogu 17. septembri 2001. aasta ühine seisu- koht (EÜT C 337, 30.11.2001, lk 18) ja Euroopa Parlamendi 12. det- ——— sembri 2001. aasta otsus (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avalda- (4$ EÜTL 91, 7.4.1999, lk 10. (5) EÜTL 320, 28.11.1998, lk 54. mata). Nõukogu 14. veebruari 2002. aasta otsus. võrke ja teenuseid pakutakse üldsusele või ei. See on olu- line, tagamaks, et nii võrgu kui ka teenuste pakkujad saak- sid kasutada objektiivseid, läbipaistvaid, mittediskriminee- rivaid ja proportsionaalseid õigusi, tingimusi ja korda. Käesolevat direktiivi kohaldatakse raadiosageduste kasuta- mise õiguste andmise suhtes ainult siis, kui sellise kasuta- misega kaasneb elektrooniliste sidevõrkude või -teenuste pakkumine üldjuhul tasu eest. Konkreetsete raadiosage- duste avatud kasutamisel põhinev raadioterminalseadmete kasutamine isiklikuks otstarbeks, mis ei ole seotud majan- dustegevusega, näiteks kui raadioamatöörid kasutavad ava- likku sagedusala, ei ole elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste pakkumine ega kuulu seetõttu käesoleva direk- tiivi reguleerimisalasse. Sellist kasutust reguleerib Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 1999. aasta direktiiv 1999/5/EÜ raadioseadmete ja telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmete ning nende nõuetekohasuse vastastikuse tunnustamise kohta. (4) Sätted, mis käsitlevad tingimusjuurdepääsusüsteemide vaba liikumist ja sellistel süsteemidel põhinevate kaitstud teenuste osutamist, on kehtestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 1998. aasta direktiiviga 98/84/EÜ tingimusjuurdepääsul põhinevate või seda sisaldavate tee- nuste õiguskaitse kohta. (5) Seega ei pea käesolev direktiiv reguleerima selliste süsteemide ja teenuste lubamist. Kasutada tuleks võimalikult lihtsat lubade andmise süstee- mi, mis võimaldaks elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste pakkumist, et stimuleerida uute elektrooniliste sideteenuste ning üleeuroopaliste sidevõrkude ja -teenuste arengut, ja laseks ühtlasi teenuseosutajatel ja tarbijatel kasutada ühtse turu mastaabisääste. Kõnealuseid eesmärke on kõige parem saavutada kõigi elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud üldloaga, mis ei eelda riigi reguleeriva asutuse konkreetset otsust või haldusakti ja mille puhul menetlusnõuded piirduvad ainult teatamisega. Kui liikmesriigid nõuavad, et elektrooniliste sidevõrkude või -teenuste pakkujad esitaksid tegevuse alus- tamise korral vastava teate, võivad nad nõuda ka tõendeid