188 Euroopa Liidu Teataja 13/31. kd 32003L0O030 17.5.2003 EUROOPA LIIDU TEATAJA L 123/42 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2003/30/EÜ, 8. mai 2003, millega edendatakse biokütuste ja muude taastuvkütuste kasutamist transpordisektoris EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artik- li 175 lõiget 1, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (!) võttes arvesse Euroopa majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) võttes arvesse regioonide komitee arvamust, (3) toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (4) ning arvestades järgmist: (1) Göteborgis 15. ja 16. juunil 2001. aastal toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel lepiti kokku ühenduse säästva arengu strateegias, mis koosneb meetmestikust, mis sisaldab biokütuste arendamist. Loodusressursid, mille kaalutletud ja mõistlikule kasutami- sele viidatakse asutamislepingu artikli 174 punktis 1, hõl- mavad naftasaadusi, maagaasi ja tahkeid kütuseid, mis on energia peamised allikad, kuid ka süsinikdioksiidi heite peamised tekitajad. Biokütuste tootmiseks oleks olemas siiski suur hulk bio- massi, mida saab põllumajandus- ja metsamajandussaadus- test, aga ka metsandusest ning metsatööstusest ja põlluma- janduslikust tootmisest ning toiduainetööstusest pärit jäätmetest ja jääkidest. Transpordisektori arvele läheb üle 30 % energia lõpptarbi- misest ühenduses ja see sektor laieneb. Suundumusega kaasneb energiatarbimise ja seega ka süsinikdioksiidi heite suurenemine, kusjuures kandidaatriikides on see protsen- tuaalselt suurem pärast nende ühinemist Euroopa Liiduga. Komisjoni valge raamatu peatükis “Euroopa transpordipo- liitika aastal 2010: aeg on otsustada” eeldatakse, et trans- pordist lähtuv CO, heide suureneb ajavahemikus (1) EÜTC 103 E, 30.4.2002, lk 205 ja EÜT C 331 E, 31.12.2002, lk 291. (2) EÜTC 149, 21.6.2002, lk 7. ) EÜTC 278, 14.11.2002, lk 29. (4) Euroopa Parlamendi 4. juuli 2002. aasta arvamus (Euroopa Ühen- duste Teatajas seni avaldamata), nõukogu 18. novembri 2002. aasta ühine seisukoht (EÜT C 32 E, 11.2.2003, lk 1) ja Euroopa Parlamendi 12. märtsi 2003. aasta otsus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldama- ta). (6) (10) (11) 1990—2010 kuni 50 %, ulatudes umbes 1 113 miljoni ton- nini, kusjuures põhiosa langeb autotranspordile, mille arvele läheb 84 % transpordiga seotud CO, heitest. Öko- loogilist seisundit silmas pidades kutsutakse valges raama- tus üles kasutama alternatiivkütuseid, nagu on biokütused, ja vähendama sõltuvust naftatoodetest transpordisektoris (praegu 98 %). Biokütuste ulatuslikum kasutamine transpordisektoris moodustab osa Kyoto protokolli täitmiseks ettenähtud meetmepaketis ning hilisemate kohustuste täitmiseks vaja- likes meetmepakettides. Biokütuste ulatuslikum kasutamine transpordisektoris, ilma et see tõrjuks välja teiste võimalike alternatiivkütuste, sealhulgas mootorsõidukites kasutatava veeldatud nafta- gaasi või rõhu all oleva maagaasi kasutamist, on tähtis vahend, mis võimaldab ühendusel vähendada sõltuvust imporditavast energiast, mõjutada transpordisektori kütu- seturgu ja seega ka energiavarude tagamist keskmises ja pikaajalises perspektiivis. See kaalutlus ei tohiks siiski ühelgi juhul vähendada kütuse kvaliteeti, sõidukitest lähtu- vaid heitmeid ja õhu kvaliteeti käsitlevate ühenduse õigus- aktide täitmise tähtsust. Tänu tehnoloogilisele arengule saab Euroopas praegu kasutusel olevates autodes probleemideta kasutada vähese biokütusesisaldusega segu. Kõige uuemad tehnikaalased saavutused võimaldavad kasutada suurema biokütusesisal- dusega segusid. Mõnes riigis kasutatakse juba segusid, mille biokütusesisaldus on 10 % ja rohkem. Sõidukipargid pakuvad võimalust kasutada suurema kont- sentratsiooniga biokütuseid. On linnu, kus sõidukipargid kasutavad juba puhtaid biokütuseid ning teatavatel juhtu- del on see aidanud parandada õhu kvaliteeti linnapiirkon- dades. Liikmesriigid võiksid sellest tulenevalt edaspidi soo- dustada biokütuste kasutamist ühissõidukites. Biokütuste kasutamise soodustamine transpordisektoris on samm biomassi laiema kasutamise suunas, mis võimaldab biomassi tulevikus ulatuslikumalt uurida, kusjuures ei välistata ka muid võimalusi, näiteks vesinik. Liikmesriikide teaduspoliitikasse, mille raames uuritakse biokütuste ulatuslikumat kasutamist, tuleks märkimisväär- selt olulisemal määral inkorporeerida vesinikusektor ning edendada seda võimalust ühenduse asjakohaseid raamprog- ramme arvesse võttes.