224 Euroopa Liidu Teataja 05/4. kd 32002L0015 23.3.2002 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 80/35 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2002/15/EÜ, 11. märts 2002, autovedude alase liikuva tegevusega hõivatud isikute tööaja korralduse kohta EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 71 ja artikli 137 lõiget 2, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (!) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) olles nõu pidanud regioonide komiteega, toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud menetluse koha- selt (3) ja vastavalt lepituskomisjonis 16. jaanuaril 2002 heakskii- detud ühistekstile ning arvestades järgmist: (1) Nõukogu 20. detsembri 1985. aasta määrusega (EMÜ) nr 3820/85 (teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaal- õigusnormide ühtlustamise kohta) (4) nähti sõidukijuhti- dele ette sõidu- ja puhkeaja ühiseeskirjad; kõnealuses mää- ruses ei käsitleta autovedude tööaja muid aspekte. (2) Nõukogu 23. novembri 1993. aasta direktiiviga 93/104J/EÜ, mis käsitleb tööaja korralduse teatavaid aspek- te, (5) võimaldatakse tööaja korralduseks vastu võtta konk- reetsemaid nõudeid. Pidades silmas käesoleva direktiivi valdkondlikku laadi, on selle sätted direktiivi 93/104/EÜ suhtes kõnealuse direktiivi artikli 14 alusel ülimuslikud. (3) Hoolimata intensiivsetest läbirääkimistest tööturu osa- poolte vahel, ei ole olnud võimalik saavutada kokkulepet autovedudega seotud ringi liikuvate töötajate küsimuses. (4) Seepärast tuleb ette näha mitmed konkreetsemad autove- dude töötunde käsitlevad sätted, et tagada veoohutus ning asjassepuutuvate isikute tervishoid ja ohutus. (1) EÜTC 43, 17.2.1999, lk 4. 2) EÜTC 138, 18.5.1999, lk 33. (3) Euroopa Parlamendi 14. aprilli 1999. aasta arvamus (EÜT C 219, 30.7.1999, Ik 235), kinnitatud 6. mail 1999 (EÜT C 279, 1.10.1999, lk 270), nõukogu 23. märtsi 2001. aasta ühine seisukoht (EÜT C 142, 15.5.2001, lk 24) ja Euroopa Parlamendi 14. juuni 2001. aasta otsus (EÜTs seni avaldamata). Euroopa Parlamendi 5. veebruari 2002. aasta otsus ja nõukogu 18. veebruari 2002. aasta otsus. EÜTL 370, 31.12.1985, lk 1. EÜT L 307, 13.12.1993, lk 18. Direktiivi on viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2000/34/EÜ (EÜTL 195, 1.8.2000, lk 41). oE D2D (5) (10) (11) Kuna liikmesriigid ei saa täiel määral täita kavandatavate meetmete eesmärke, mis oma ulatuse ja mõju tõttu on paremini saavutatavad ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätes- tatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv kaugemale, kui on vaja nimetatud ees- märkide saavutamiseks. Käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluvad üksnes määruses (EMÜ) nr 3820/85 või selle asemel rahvusvahe- lisel maanteeveol töötava sõiduki meeskonna tööaja Euroopa kokkuleppes (AETR) käsitletud autovedude alases liikuvas tegevuses osalevad ringi liikuvad töötajad, kes töö- tavad liikmesriigi veoettevõtjas. Tuleks selgesti sätestada, et ringi liikuvad töötajad, kes ei kuulu käesoleva direktiivi reguleerimisalasse ja kes ei ole füüsilisest isikust ettevõtjana (FIEna) tegutsevad sõidukiju- hid, saavad direktiiviga 93/104/EÜ ettenähtud baaskaitset. Baaskaitse hõlmab kehtivaid eeskirju piisava puhkuse, maksimaalse keskmise töönädala ja põhipuhkuse kohta ning teatavaid öötöötajatele ettenähtud põhisätteid, seal- hulgas tervisekontrolli. FlEna tegutsevad sõidukijuhid kuuluvad määruse (EMÜ) nr 3820/85 reguleerimisalasse, kuid on välja jäetud direk- tiivi 93/104/EÜ reguleerimisalast ning seetõttu tuleks nad vastavalt artikli 2 lõikele 1 ajutiselt käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja jätta. Käesolevas direktiivis kasutatud mõisted ei kujuta endast pretsedenti muude tööaega käsitlevate ühenduse määruste seisukohast. Liiklusohutuse parandamiseks, konkurentsi moonutamise ärahoidmiseks ning käesolevas direktiivis käsitletud ringi liikuvate töötajate ohutuse ja tervishoiu tagamiseks peak- sid töötajad täpselt teadma, millist autovedudele kulutatud aega käsitatakse tööajana ja millist ei käsitata tööaja, vaid vaheaja, puhkeaja või valmisoleku ajana. Kõnealustele töö- tajatele tuleks tagada minimaalne igapäevane ja iganäda- lane puhkeaeg ning piisavad vaheajad. Samuti tuleks keh- testada piirmäär nädala töötundide arvule. Uuringud on näidanud, et inimkeha on öösel tundlikum keskkonnahäirete ja teatud koormavate töökorralduse vor- mide suhtes ning et pikaajaline öötöö võib kahjustada töö- tajate tervist ja ohustada nende turvalisust ning üldist liik- lusohutust.