90 Euroopa Liidu Teataja 19/6. kd 32003LO0008 31.1.2003 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 26/41 NÕUKOGU DIREKTIIV 2003/8/EÜ, 27. jaanuar 2003, millega parandatakse õiguskaitse kättesaadavust piiriüleste vaidluste korral, kehtestades sellistes vaidlustes antava tasuta õigusabi kohta ühised miinimumeeskirjad EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 61 punkti c ja artiklit 67, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (!) võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, (2) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust (3) ning arvestades järgmist: (1) Euroopa Liit on seadnud eesmärgiks säilitada ja arendada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, kus on taga- tud isikute vaba liikumine. Sellise ala järkjärguliseks loomi- seks peab ühendus muu hulgas võtma piiriülese toimega ja siseturu nõuetekohaseks toimimiseks vajalikud meetmed seoses õigusalase koostööga tsiviilasjades. Vastavalt asutamislepingu artikli 65 punktile c peavad need meetmed hõlmama tsiviilasjade lahendamise tõrgeteta sujumiseks takistuste kõrvaldamist, vajaduse korral eden- dades liikmesriikides kohaldatavate tsiviilkohtumenetlus- normide kokkusobivust. Euroopa Ülemkogu kutsus 15. ja 16. oktoobril 1999 Tam- peres nõukogu üles kehtestama miinimumnõudeid, mis tagaksid piiriülestes asjades antava tasuta õigusabi küllal- dase taseme kogu liidus. Kõik liikmesriigid on 4. novembri 1950. aasta inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooni osalised. Käesoleva direktiivi teemasid ja eriti mõlema vaidluspoole võrdsuse põhimõtet käsitletakse selle konventsiooniga kooskõlas. Käesolev direktiiv püüab edendada tasuta õigusabi andmist piiriülestes vaidlustes isikutele, kellel pole selleks piisavalt vahendeid ja eeldusel, et õiguskaitse kättesaadavuse EÜT C 103 E, 30.4.2002, lk 368. Arvamus on esitatud 25. septembril 2002 (Euroopa Ühenduste Tea- tajas seni avaldamata). EÜT C 221, 17.9.2002, lk 64. (11) (12) tagamiseks on vaja abi. Õiguskaitse kättesaadavuse üldtun- nustatud õigust kinnitab taas ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47. Ei vaidluspoole, st ka hageja või kostja vahendite puudu- mine ega vaidluse piiriülesest laadist tulenevad raskused ei tohiks piirata õiguskaitse tegelikku kättesaadavust. Kuna liikmesriigid ise ei saa käesoleva direktiivi eesmärke täielikult täita ning seda saaks paremini täita ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asuta- mislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuspõhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhi- mõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmär- kide saavutamiseks vajalikust kaugemale. Käesoleva direktiivi peaeesmärk on tagada piiriülestes vaid- lustes antava tasuta õigusabi küllaldane tase, sätestades sel- leks ühised miinimumnõuded sellistes vaidlustes antava tasuta õigusabi kohta. Sobivaim õigusakt selleks on nõu- kogu direktiiv. Käesolevat direktiivi kohaldatakse piiriülestes vaidlustes tsiviil- ja kaubandusasjade suhtes. Kõikidel käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluva tsiviil- või kaubandusvaidlusega seotud isikutel peab olema võimalus kaitsta oma õigusi kohtu ees isegi siis, kui nende varanduslik seisund ei võimalda kanda menetluse kulusid. Tasuta õigusabi peetakse asjakohaseks siis, kui see annab selle saajale käesolevas direktiivis sätestatud tingimustel võimaluse saada reaalset õiguskaitset. Tasuta õigusabi peaks hõlmama kohtumenetluse eelset nõustamist, mille eesmärk on saavutada kohtuväline kok- kulepe menetlust algatamata, anda õigusabi menetluse alg- atamisel ja kohtus esindamisel ning abi menetluskulude katmisel või sellest vabastamist. Kas menetluskulud võivad hõlmata teise poole kulusid, mis on määratud tasuta õigusabi saajale, määratakse kindlaks selle liikmesriigi õigusega, kus asub kohus või kus taotle- takse kohtuotsuse täitmisele pööramist. Kõikidel liidu kodanikel peab olenemata sellest, kas nende alaline asu- või elukoht on liikmesriigi territooriumil, olema piiriülestes vaidlustes õigus tasuta õigusabile, kui nad vastavad käesoleva direktiiviga ettenähtud tingimuste- le. Sama kehtib kolmandate riikide kodanike suhtes, kes elavad seaduslikult mõnes liikmesriigis.