15/6. kd Euroopa Liidu Teataja 353 32001R2375 L 321/1 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 6.12.2001 NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 2375/2001, 29. november 2001, millega muudetakse komisjoni määrust (EÜ) nr 466/2001, millega sätestatakse teatavate saasteainete piirnormid toiduainetes (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 8. veebruari 1993. aasta määrust (EMÜ) nr 315/93, milles sätestatakse ühenduse menetlused toidus sisal- duvate saasteainete suhtes, (!) eriti selle artikli 2 lõiget 3, võttes arvesse komisjoni ettepanekut ning arvestades järgmist: (1) (3) (2) 2) Komisjoni määrus (EÜ) nr 466/2001 (2) näeb ette, et toi- duained ei tohi turule viimisel sisaldada selles määruses sätestatust suuremaid saasteainemäärasid. Termin “dioksiinid” hõlmab 75 polüklooritud dibenso-p- dioksiini (“«PCDD”) ja 135 polüklooritud dibensofuraani (“PCDF”) analoogi rühma, millest 17 on toksikoloogiliselt ohtlikud. Kõige toksilisem analoog on 2,3,7,8- tetrakloordibenso-p-dioksiin (TCDD), mille Rahvusvahe- line Vähiuurimiskeskus ja teised usaldusväärsed rahvusva- helised organisatsioonid on liigitanud inimesele ohtlikuks kantserogeeniks. Toidu teaduskomitee otsustas kooskõlas Maailma Tervishoiuorganisatsiooniga (“WHO”), et dioksii- nide kantserogeenne mõju ei avaldu teatavast piirnormist madalamal tasemel. Muud soovimatud mõjud, nagu endo- metrioos, närvi-käitumishäired ja immunosupressiivsed mõjud, avalduvad märksa madalamatel tasemetel ja neid loetakse seetõttu asjakohaseks vastuvõetava doosi määra- misel. Polüklooritud bifenüülid (“PCBd”) on 209 analoogist koos- nev rühm, mille võib nende toksikoloogiliste omaduste EÜTL 37, 13.2.1993, lk 1. EÜTL 77, 16.3.2001, lk 1. (4) põhjal jagada kahte rühma: 12 analoogi ilmutavad dioksii- nidele omaseid toksikoloogilisi omadusi ja neid nimeta- takse seetõttu tihti “dioksiinitaolisteks PCBdeks”. Ülejäänud PCBd ei ilmuta dioksiinitaolist toksilisust, kuid nende tok- sikoloogilised omadused on teistsugused. Igal dioksiini analoogil või dioksiinitaolisel PCB] on erinev toksilisuse tase. Nende mitmesuguste analoogide toksili- suse võrdlemiseks on kehtestatud toksilisuse ekvivalentfak- torite (“TEF”) mõiste, et hõlbustada riskianalüüsi ja kont- rollsüsteemi. See tähendab, et analüütilisi tulemusi kõigi 17 eristatava dioksiini analoogi ja 12 dioksiinitaolise PCB ana- loogi kohta väljendatakse ühe täpseid koguseid puudutava ühiku alusel: “TCDD toksilisuse ekvivalentkontsentrat- sioon” (TEO). Dioksiinid ja PCBd on äärmiselt vastupidavad keemilisele ja bioloogilisele lagunemisele ning säilivad seetõttu keskkon- nas ja kogunevad sööda- ja toiduahelasse. Üle 90 % inimeste kokkupuutest dioksiiniga tuleneb toi- duainetest. Loomse päritoluga toiduained annavad tavali- selt kuni 80 % üldisest kokkupuutest. Loomad saavad diok- siini peamiselt söötadest. Seetõttu tekitavad söödad ja mõnel juhul pinnas muret kui võimalikud dioksiiniallikad. Toidu teaduskomitee võttis 30. mail 2001. aastal vastu arvamuse dioksiinide ja dioksiinitaoliste PCBde riskiana- lüüsi kohta, mille ajakohastatud variant põhineb uuel tea- duslikul teabel, mis sai kättesaadavaks pärast sama komi- tee arvamuse vastuvõtmist = selles — küsimuses 22. novembril 2000. Toidu teaduskomitee kinnitas diok- siinide ja dioksiinitaoliste PCBde lubatud nädaladoosiks 14 pg WHO-TEO kehakaalu kilogrammi kohta. Kokkupuute- hinnangud näitavad, et märkimisväärne osa ühenduse rah- vastikust omastab seda toidu kaudu üle lubatud nädaladoo- si. Teatavatel rahvastikurühmadel mõnes riigis võib eriliste toitumistavade tõttu olla suurem risk.