15/6. kd Euroopa Liidu Teataja 157 32001L0042 L 197/30 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 21.7.2001 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2001/42/EÜ, 27. juuni 2001, teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artik- li 175 lõiget 1, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (!) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) võttes arvesse regioonide komitee arvamust, (3) toimides asutamislepingu artiklis 251 ettenähtud menetluse koha- selt (4) vastavalt lepituskomisjonis 21. märtsil 2001 heakskiide- tud ühistekstile ning arvestades järgmist: (1) — Asutamislepingu artiklis 174 on sätestatud, et ühenduse keskkonnapoliitika peaks muu hulgas kaasa aitama kesk- konna säilitamisele, kaitsele ja kvaliteedi parandamisele, inimeste tervise kaitsele ning loodusressursside kaalutletud ja mõistlikule kasutamisele ning et see peab rajanema ette- vaatusprintsiibil. Asutamislepingu artiklis 6 on sätestatud, et ühenduse poliitika ja tegevuse määratlemisse peab integ- reerima keskkonnakaitse nõuded, eelkõige säästva arengu edendamiseks. (2) Viiendas keskkonnaalases tegevusprogrammis “Säästvuse suunas — Euroopa Ühenduse poliitika- ja tegevusprog- ramm keskkonna ja säästva arengu suhtes”, C) mida on läbivaatamisel täiendatud nõukogu otsusega nr 2179/98/EÜ, (6) kinnitatakse kavade ja programmide tõenäolise keskkonnamõju hindamise tähtsust. (1) EÜT C 129, 25.4.1997, lk 14 ja EÜT C 83, 25.3.1999, lk 13. (2) EÜT C 287, 22.9.1997, lk 101. (3) EÜTC 64, 27.2.1998, lk 63 ja EÜT C 374, 23.12.1999, lk 9. (4) Euroopa Parlamendi 20. oktoobri 1998. aasta arvamus (EÜT C 341, 9.11.1998, lk 18), kinnitatud 16. septembril 1999 (EÜT C 54, 25.2.2000, lk 76), nõukogu 30. märtsi 2000. aasta ühine seisukoht (EÜT C 137, 16.5.2000, lk 11) ja Euroopa Parlamendi 6. sep- tembri 2000. aasta otsus (EÜT C 135, 7.5.2001, lk 155). Euroopa Parlamendi 31. mai 2001. aasta otsus ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta otsus. EÜT C 138, 17.5.1993, lk 5. EÜT L 275, 10.10.1998, lk 1. ——— S (3) Bioloogilise mitmekesisuse konventsioonis nõutakse, et osalisriigid integreeriksid asjaomastesse sektoriviisilistesse või -vahelistesse kavadesse ja programmidesse bioloogilise mitmekesisuse kaitse ja säästva kasutamise nii palju kui võimalik ja kohane. Keskkonnamõju hindamine on tähtis vahend keskkonna- kaalutluste integreerimisel teatavate kavade ja prog- rammide koostamisse ja vastuvõtmisse, mis tõenäoliselt mõjutavad oluliselt keskkonda liikmesriikides, sest see tagab kavade ja programmide rakendamisega kaasneva mõju arvessevõtmise nende koostamise ajal ja enne vastu- võtmist. Keskkonnamõju hindamiskorra vastuvõtmine kavade ja programmide koostamise tasandil peaks andma ettevõtja- tele tegutsemiseks järjepidevama raamistiku, kaasates otsuste tegemisse asjakohase keskkonnateabe. Laiema teguriteringi kaasamine otsuste tegemisse peaks aitama kaasa säästlikumate ja tõhusamate lahenduste leidmisele. Liikmesriikides toimivad erinevad keskkonnamõju hinda- mise süsteemid peaksid sisaldama ühiseid menetlusnõu- deid, mis on vajalikud keskkonnakaitse kõrge taseme saa- vutamiseks. ÜRO  Euroopa = Majanduskomisjoni 25. — veeb- ruari 1991. aasta piiriülese keskkonnamõju hindamise konventsioonis, mida kohaldatakse nii liikmes- kui ka muude riikide suhtes, soovitatakse konventsiooni osalisrii- kidel kohaldada konventsiooni põhimõtteid ka kavade ja programmide suhtes; konventsiooni osalisriikide teisel kohtumisel Sofias 26. ja 27. veebruaril 2001 otsustati koostada juriidiliselt siduv protokoll keskkonnamõju stra- teegilise hindamise kohta, mis täiendaks olemasolevaid keskkonnamõju hindamise sätteid piiriüleses kontekstis, eesmärgiga see võimaluse korral vastu võtta konventsiooni osalisriikide erakorralisel kohtumisel peetaval “Environ- ment for Europe” viiendal ministrite konverentsil, mis kavatsetakse korraldada Ukrainas Kiievis 2003. aasta mais. Ühenduses toimivad süsteemid, mis tegelevad kavade ja programmide keskkonnamõju hindamisega, peaksid tagama piisava piiriülese konsulteerimise, kui ühes liikmes- riigis koostatud kava või programmi rakendamisel on tõe- näoliselt oluline mõju teise liikmesriigi keskkonnale. Teave kavade ja programmide kohta, millel on oluline keskkon- namõju teistes riikides, tuleks edastada vastastikuselt ja võrdsel alusel liikmesriikide ja nende teiste riikide vaheli- ses kohases õigusraamistikus.