226 Euroopa Liidu Teataja 17/1. kd 32000L0035 8.8.2000 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 200/35 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2000/35/EÜ, 29. juuni 2000, hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 95, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (!) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) toimides asutamislepingu (?) artiklis 251 sätestatud menetluse kohaselt vastavalt lepituskomisjonis 4. mail 2000 heakskiidetud ühistekstile ning arvestades järgmist: (1) > Väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtteid ja käsitöösek- torit toetavat kompleksprogrammi käsitlevas resolutsioo- nis (4) soovitas Euroopa Parlament nõukogul esitada ette- panekud hilise maksmisega seotud = probleemi lahendamiseks. (2) — 12.mail 1995 võttis komisjon vastu soovituse äritehingute maksetähtaegade kohta. (5) (3) Komisjoni soovitust äritehingute maksetähtaegade kohta käsitlevas resolutsioonis (°) tegi Euroopa Parlament komis- jonile ettepaneku muuta kõnealune soovitus nõukogu direktiivi ettepanekuks ja esitada see võimalikult kiiresti. (4) 29. mail 1997 võttis majandus- ja sotsiaalkomitee vastu arvamuse komisjoni rohelise raamatu “Riigihange Euroopa Liidus: vaade tulevikku” kohta. (7) (5) — 4. juunil 1997 avaldas komisjon ühisturgu käsitleva tege- vuskava, milles rõhutati, et hilnenud maksmine on üha suuremaks takistuseks ühisturu edukale toimimisele. (6) — 17.juulil 1997 avaldas komisjon aruande hilinenud maks- mise kohta äritehingute puhul (8) ja tegi kokkuvõtte komis- joni 12. mai 1995. aasta soovituste mõju hindamise tule- mustest. (1) EÜTC 168, 3.6.1998, lk 13 ning EÜT C 374, 3.12.1998, lk 4. (2) EÜTC 407, 28.12.1998, lk 50. (3) Euroopa Parlamendi 17. septembri 1998. aasta arvamus (EÜT C 313, 12.10.1998, lk 142), nõukogu 29. juuli 1999. aasta ühine seisukoht (EÜT C 284, 6.10.1999, lk 1) ja Euroopa Parlamendi 16. det- sembri 1999. aasta otsus (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avalda- mata). Euroopa Parlamendi 15. juuni 2000. aasta otsus ja nõukogu 18. mai 2000. aasta otsus. (4) EÜTC 323, 21.11.1994, lk 19. () EÜTL 127, 10.6.1995, lk 19. (5$ EÜTC 211, 22.7.1996, lk 43. (7) EÜTC 287, 22.9.1997, lk 92. (8) EÜT C 216, 17.7.1997, lk 10. (7) (10) (11) (12) (13) (14) Liialt pikad maksetähtajad ja hilinenud maksmine tekita- vad ettevõtetele, eriti väikestele ja keskmise suurusega ette- võtetele tõsise haldus- ja finantskoorma. Lisaks sellele on nimetatud probleemid maksejõuetuse tekkimise peamine põhjus, mis seab ohtu ettevõtete elujõulisuse ja põhjustab töökohtade arvu vähenemist. Mõnes liikmesriigis erinevad lepingujärgsed maksetähtajad märkimisväärselt ühenduse keskmisest. Erinevused liikmesriikide makse-eeskirjade ja -tavade vahel takistavad siseturu nõuetekohast toimimist. Selle mõjul väheneb märkimisväärselt liikmesriikide vahe- liste äritehingute arv. See on vastuolus asutamislepingu artikliga 14, sest ettevõtjatel peaks olema võimalik kau- belda tervel sisseturul tingimustel, mis tagavad, et piiri- üleste tehingutega ei kaasne suuremad ohud kui siseriikliku müügiga. Kui siseriiklike ja piiriüleste tehingute suhtes kohaldataks märkimisväärselt erinevaid eeskirju, põhjus- taks see konkurentsikahjustusi. Viimase aja statistika näitab, et ka parematel juhtudel ei ole hilinenud maksmiste olukord mitmes liikmesriigis pärast 12. mai 1995. aasta soovituse vastuvõtmist paranenud. Üksi tegutsedes ei suuda liikmesriigid vajalikul määral saa- vutada siseturul hilinenud maksmise vastu võitlemise ees- märke ning seetõttu on seda parem teha ühenduse tasan- dil. Käesolev direktiiv ei lähe nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale. Käesolev direktiiv on seepärast tervikuna kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 ettenähtud subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõ- tete kohaste nõuetega. Käesoleva direktiivi kohaldamine peaks piirduma makse- tega, mis tehakse äritehingute eest tasumise eesmärgil, ning see ei reguleeri tehinguid tarbijatega ega intresse muudelt maksetelt, näiteks tšekke ja veksleid käsitlevate õigusaktide kohaselt sooritatud maksetelt, kahjude hüvitamise makse- telt, kaasa arvatud kindlustusseltside maksetelt. Asjaolu, et käesolev direktiiv hõlmab vabu elukutseid, ei tähenda, et liikmesriigid peaksid neid käesoleva direktiiviga hõlmamata eesmärkidel käsitlema ettevõtjate või kaupleja- tena.