L 348/98 Euroopa Liidu Teataja 24.12.2008 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2008/ 115/EÜ, 16. detsember 2008, ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 63 lõike 3 punkti b, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras, (!) ning arvestades järgmist: (1) — 15. ja 16. oktoobril 1999 Tamperes toimunud Euroopa (8) Ülemkogu kohtumisel kehtestati sisserände ja varjupaiga valdkonna ühtne lähenemisviis, mille kohaselt käsitletakse koos ühise varjupaigasüsteemi loomist, seadusliku sisse- rände poliitikat ja võitlust ebaseadusliku sisserändega. (2) > 4. ja 5. novembril 2004 Brüsselis toimunud Euroopa (9) Ülemkogu kohtumisel nõuti tõhusat väljasaatmis- ja re- patrieerimispoliitikat, mis põhineks ühistel nõuetel, et isikuid saaks tagasi saata inimlikult ja austades täielikult nende põhiõigusi ja väärikust. (3) Euroopa Nõukogu ministrite komitee võttis 4. mail 2005 vastu ,Kakskümmend suunist sunniviisilise tagasisaatmise kohta”. (4) — Tuleb kehtestada selged, läbipaistvad ja õiglased eeskirjad, millega nähakse ette tõhus tagasisaatmispoliitika, mis on hästihallatava rändepoliitika vajalik osa. (5) — Käesoleva direktiiviga tuleks luua horisontaalsed eeskirjad, mis on kohaldatavad kõigi kolmandate riikide kodanike suhtes, kes ei vasta või enam ei vasta liikmesriiki sise- nemise, liikmesriigis viibimise või elamise tingimustele. (11) (6) — Liikmesriigid peaksid tagama, et kolmandate riikide koda- nike ebaseadusliku riigisviibimise lõpetamine toimub õiglase ja läbipaistva korra kohaselt. Vastavalt ELi õiguse üldistele põhimõtetele tuleks käesoleva direktiivi alusel tehtavad otsused võtta vastu juhtumipõhiselt ja lähtudes (!) Euroopa Parlamendi 18. juuni 2008. aasta arvamus (Euroopa Liidu objektiivsetest kriteeriumitest, mis tähendab, et arvesse tuleks võtta muud kui üksnes ebaseadusliku riigisviibi- mise asjaolu. Tagasisaatmisega seotud otsuste, nimelt tagasisaatmisotsuste ja, kui on, sisenemiskeeluotsuste ning « väljasaatmisotsuste, tüüpvormide kasutamisel peaksid liikmesriigid järgima kõnealust põhimõtet ja täitma täielikult kõiki käesoleva direktiivi kohaldatavaid sätteid. Rõhutatakse vajadust ühenduse ja kolmandate riikide vaheliste kahepoolsete tagasivõtulepingute järele, et taga- sisaatmisprotsessi hõlbustada. Rahvusvaheline koostöö päritoluriikidega tagasisaatmisprotsessi kõigil etappidel on püsiva tagasipöördumise saavutamise eeltingimus. Tõdetakse, et liikmesriikidel on seaduslik õigus ebasea- duslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike taga- sisaatmiseks, tingimusel et on olemas õiglased ja tõhusad varjupaigasüsteemid, mis täielikult järgivad mittetagasi- saatmise põhimõtet. Kooskõlas nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiiviga 2005/85/EÜ (liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta) (2) ei tohiks kolmanda riigi kodanikku, kes on liikmesriigis varjupaika taotlenud, käsitleda liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibiva isikuna seni, kuni on jõustunud taotluse kohta tehtud eitav otsus või otsus, millega lõpe- tatakse tema õigus viibida riigis varjupaigataotlejana. Sunniviisilisele tagasisaatmisele tuleks eelistada vabataht- likku tagasipöördumist, kui ei ole põhjust arvata, et see kahjustaks tagasisaatmiskorra eesmärki, ning tuleks võimaldada tähtaeg vabatahtlikuks lahkumiseks. Vaba- tahtliku lahkumise tähtaega tuleks pikendada, kui seda peetakse üksikjuhtumi konkreetseid asjaolusid arvesse võttes vajalikuks. Vabatahtliku tagasipöördumise edenda- miseks peaksid liikmesriigid pakkuma tõhustatud tagasi- pöördumisalast abi ja nõustamist ning kasutama parimal viisil ära Euroopa tagasisaatmisfondi poolt pakutavad asjakohased rahastamisvõimalused. Tuleks kehtestada üldised minimaalsed õiguslikud taga- tised tagasisaatmisega seotud otsuste puhul, et tagada asjaomaste isikute huvide tõhus kaitse. Neile, kellel puuduvad piisavad vahendid, tuleks võimaldada vajalikku tasuta õigusabi. Liikmesriigid peaksid oma siseriiklikus õiguses sätestama, millistel juhtumitel peetakse tasuta õigusabi andmist vajalikuks. Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 9. detsembri 2008. aasta otsus. (7) ELT L 326, 13.12.2005, lk 13.