272 Euroopa Liidu Teataja 19/6. kd 32003L0109 23.1.2004 EUROOPA LIIDU TEATAJA L 16/44 NÕUKOGU DIREKTIIV 2003/109/EÜ, 25. november 2003, pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 63 lõikeid 3 ja 4, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (!) võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, (2) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (3) võttes arvesse regioonide komitee arvamust (4) ning arvestades järgmist: (1) Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala järkjärguli- seks rajamiseks näeb Euroopa Ühenduse asutamisleping ette, et võtta tuleb nii meetmeid isikute vaba liikumise taga- miseks koos nendega otseselt seotud kõrvalmeetmetega välispiirikontrolli, varjupaiga ja sisserände kohta kui ka meetmeid varjupaiga, sisserände ja kolmandate riikide kodanike õiguste kaitse valdkonnas. Oma erakorralisel istungil Tamperes 15. ja 16. oktoob- ril 1999 teatas Euroopa Ülemkogu, et kolmandate riikide kodanike õiguslikku seisundit tuleks lähendada liikmesrii- kide kodanike omale ning et isikule, kes on teatud kind- laksmääratud aja jooksul liikmesriigis seaduslikult elanud ja kellel on pikaajaline elamisluba, tuleks selles liikmesrii- gis anda kogum ühtseid õigusi, mis on võimalikult läheda- sed EL kodanike õigustele. Käesolev direktiiv austab põhiõigusi ning peab kinni põhi- mõtetest, mida tunnustab eelkõige inimõiguste ja põhiva- baduste kaitse Euroopa konventsiooni ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta. (10) (1) EÜTC 240 E, 28.8.2001, lk 79. (2) EÜTC 284E, 21.11.2002, lk 102. (3) EÜTC 36, 8.2.2002, lk 59. (4) EÜTC 19, 22.1.2002, lk 18. Liikmesriigis pikaajaliselt elavate kolmandate riikide koda- nike integratsioon edendab oluliselt majanduslikku ja sot- siaalset ühtekuuluvust, mis on asutamislepingus sätestatud põhieesmärk. Liikmesriigid peaksid käesoleva direktiivi sätteid jõustama, diskrimineerimata soo, rassi, nahavärvi, rahvuse või ühis- kondliku päritolu, geneetiliste eripärade, keeleoskuse, usu või veendumuste, poliitiliste või muude arvamuste, rahvus- vähemusse kuulumise, õnne, sünni, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse põhjal. Pikaajalise elaniku staatuse saamise põhikriteeriumiks peaks olema liikmesriigi territooriumil elamise kestus. Ela- mine peaks olema seaduslik ja pidev, et isik võiks näidata, et ta on riigiga püsivad sidemed loonud. Tuleks ette näha teatud paindlikkus, et saaks arvesse võtta olukordi, kus isik peab ajutiselt riigist lahkuma. Selleks et saada pikaajalise elaniku staatus, peavad kol- manda riigi kodanikud tõendama, et neil on piisav sissetu- lek ja ravikindlustus, et vältida liikmesriigi koormamist. Hinnates stabiilse ja korrapärase sissetuleku omamist, või- vad liikmesriigid arvesse võtta selliseid tegureid nagu sisse- maksed pensionisüsteemi ja maksukohustuste täitmine. Kolmanda riigi kodanikud, kes soovivad saada ja omada pikaajalise elaniku staatust, ei või kujutada ohtu avalikule korrale või julgeolekule. Mõiste “avalik kord” võib hõlmata süüdimõistmist tõsise kuriteo eest. Majanduslikud kaalutlused ei tohiks olla aluseks pikaajalise elaniku staatuse andmisest keeldumisel ning neid ei tohi lugeda asjaomaseid tingimusi mõjutavaks. Tuleks ette näha eeskirjade kogum, mis reguleerib pikaaja- lise elaniku staatuse taotluse läbivaatamise korda. See kord peaks olema tõhus ja juhitav, võttes arvesse liikmesriikide haldusasutuste tavalist töökoormust, ning samuti läbipais- tev ja õiglane, et asjaomastel isikutel oleks vajalik õigus- kindlus. See kord ei tohiks kujuneda vahendiks, millega takistada elamise õiguse kasutamist.