19/6. kd Euroopa Liidu Teataja 109 32003R0343 L 501 EUROOPA LIIDU TEATAJA 25.2.2003 NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 343/2003, 18. veebruar 2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes artikli võttes võttes võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle 63 esimese lõigu punkti 1 alapunkti a, arvesse komisjoni ettepanekut, (!) arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, (2) arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust (3) ning arvestades järgmist: (1) Ühine varjupaigapoliitika, sealhulgas Euroopa ühine varju- paigasüsteem on osa Euroopa Liidu eesmärgist luua järk- järgult vabadusel, turvalisusel ja õiglusel rajanev ala, mis on avatud isikutele, kes neist sõltumatute asjaolude tõttu taot- levad õiguspäraselt kaitset ühenduses. Oma erakorralisel istungil Tamperes 15. ja 16. oktoob- ril 1999 otsustas Euroopa Ülemkogu püüelda sellise Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomise poole, mis põhineb pagulasseisundit käsitleva 28. juuli 1951. aasta Genfi konventsiooni, nagu seda on täiendatud 31. jaa- nuari 1967. aasta New Yorgi protokolliga, täielikul kohal- damisel, millega tagatakse, et kedagi ei sunnita naasma rii- ki, kus teda ohustab tagakiusamine, st kohaldatakse mittetagasisaatmise põhimõtet. Selles suhtes peetakse liik- mesriike, kes kõik järgivad mittetagasisaatmise põhimõtet, kolmandate riikide kodanikele turvalisteks riikideks, mõju- tamata käesolevas määruses sätestatud vastutuskriteeriu- me. Tampere istungi järeldustes tõdetakse ka, et see süsteem peaks lühiajaliselt hõlmama selget ja toimivat menetlust varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramiseks. (1) EÜTC 304E, 30.10.2001, lk 192. (2) Arvamus on esitatud 9. aprilli 2002. aastal (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata). (3) EÜTC 125, 27.5.2002, lk 28. () Selline menetlus peaks põhinema liikmesriikide ja asja- omaste isikute seisukohast erapooletutel ja õiglastel alus- tel. Eelkõige peaks see võimaldama kiiresti määrata vastu- tava liikmesriigi; et tagada tegelik juurdepääs pagulasseisundi kindlakstegemise menetlusele ja mitte seada ohtu varjupaigataotluste kiire menetlemise eesmär- ki. Kuna Euroopa ühise varjupaigasüsteemi järkjärgulise sisse- seadmise lõpptulemuseks peaks olema ühine menetlus ja varjupaiga saanute ühtne seisund kogu liidus, on praegu- ses järgus asjakohane kogemuste põhjal vajalikke täiustusi tehes kinnitada põhimõtteid, mis on aluseks Dublinis 15. juunil 1990 allkirjastatud konventsioonile mõnes Euroopa ühenduste liikmesriigis esitatud varjupaigataot- luse läbivaatamise eest vastutava riigi määramise kohta, (4) edaspidi “Dublini konventsioon”, mille rakendamine on edendanud varjupaigapoliitika ühtlustamist. Perekonna ühtsus tuleks säilitada, kuivõrd see on kooskõ- las muude eesmärkidega, mida taotletakse varjupaigataot- luse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumide ja mehhanismide kehtestamisega. Ühe pere liikmete varjupaigataotluste koosmenetlemine ühes liikmesriigis võimaldab tagada taotluste põhjaliku läbivaatamise ja nende suhtes tehtavate otsuste omavahe- lise kooskõla. Liikmesriikidel peaks olema võimalus teha vastutuskriteeriumidest erandeid, et oleks võimalik pere- liikmeid kokku viia, kui see on humanitaarsetel põhjustel vajalik. Sellise sisepiirideta ala järkjärguline rajamine, kus isikute vaba liikumine on tagatud Euroopa Ühenduse asutamisle- pingu kohaselt, ja kolmandate riikide kodanike sisenemise ja viibimise tingimusi käsitlevate ühenduse põhimõtete väl- jatöötamine, kaasa arvatud ühised jõupingutused välispii- ride haldamisel, eeldavad tasakaalu loomist vastutuskritee- riumide vahel solidaarse vastutuse vaimus. EÜT C 254, 19.8.1997, lk 1.