450 Euroopa Liidu Teataja 03/32. kd 32001R1248 L 173/12 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 27.6.2001 KOMISJONI MÄÄRUS (EÜ) nr 1248/2001, 22. juuni 2001, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 999/2001 III, X ja XI lisa transmissiivse spongioosse entsefalopaatia epidemioloogilise seire ja kontrollimise osas EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta määrust (EÜ) nr 999/2001, millega kehtestatakse teatavate transmissiivse spongioosse entsefalopaatia vältimise, kontrolli ja likvideerimise üksikasjalikud eeskirjad, (*) eriti selle artikli 20 lõiget 1 ja artiklit 23, ning arvestades järgmist: (1) Määruse (EÜ) nr 999/2001 III lisas on kehtestatud veiste, lammaste ja kitsede transmissiivse spongioosse entsefalo- paatia järelevalve üksikasjalikud eeskirjad. Need eeskirjad hõlmavad üle 30 kuu vanuste toiduahelas kasutatavate veiste süstemaatilist kontrolli ja nende üle 30 kuu vanuste veiste pistelist kontrolli, keda ei kasutata toidu- ahelas. Lisaks sellele kontrollitakse kõiki veiseid, kelle suhtes kohaldatakse hädatapmist või kes on haiged, kui nad tapetakse hävitamise eesmärgil üle 30 kuu vanuste veiste tapmise kava (OTMS) raames. Tihedat järelevalvet kohaldatakse samuti lammaste ja kitsede puhul, kellel on transmissiivse spongioosse entsefalopaatiaga sarnased kliinilised tunnused. Kuna veiste spongioosset entsefalopaatiat (BSE) on korra- pärasel hädatapetud loomade kontrollimisel tuvastatud kahel 28 kuu vanusel veisel ja selleks et näha ette vara- jase hoiatamise süsteem veiste spongioosse entsefalo- paatia ebasoodsate suundumuste ilmnemise korral nooremate loomade puhul, tuleks teatavatesse riskirüh- madesse kuuluvate loomade vanusepiiri vähendada 24 kuuni. 2001. aasta esimeses kvartalis on tuvastatud vaatluse käigus kõikides liikmesriikides, välja arvatud Kreeka, Luksemburg, Austria, Soome ja Rootsi, veiste spon- gioosse entsefalopaatia juhtusid. Eespool nimetatud liik- mesriikides on kontrollitud teatavatesse riskirühmadesse kuuluvaid veiseid järgmiselt: Kreekas 248, Luksemburgis 763, Austrias 3 295, Soomes 4 527 ja Rootsis 8 254. Juhtiv teaduskomitee on järeldanud oma 6. juuli 2000. aasta otsuses veiste spongioosse entsefalopaatia geograa- filise riski kohta, et BSE geograafilise riski puhul on Luksemburgis III tase (BSE tuvastatud vähestel juhtudel) ning Austrias, Soomes ja Rootsis II tase (BSE esinemine on ebatõenäoline, kuid mitte välistatud). Kreeka ei ole esitanud hinnangu andmiseks toimikut, viidates juriidilis- tele ja tehnilistele ebaselgustele. (') EÜTL 147, 31.5.2001, lk 1. (5) (10) (11) Austrias, Soomes ja Rootsis läbiviidud seiret ja juhtiva teaduskomitee hinnangut silmas pidades on veiste spon- gioosse entsefalopaatia esinemine nendes liikmesriikides ebatõenäoline, kuid mitte välistatud. Kui BSEd esineb, on see tõenäolisem põllumajandusettevõtetes surnud veiste, hädatapmise raames tapetud veiste või korralise tapmise käigus haigeks tunnistatud veiste puhul. Nendel liikmes- riikidel tuleks seetõttu võimaldada tapetud tervete veiste kontrollimist vähendada. Täiendava teabe saamiseks veiste spongioosse entsefalo- paatia esinemise kohta Ühendkuningriigis tuleks kont- rolli OTMSi raames laiendada, hõlmates sellesse kõik pärast söödaga seotud keelu jõustumist aasta jooksul sündinud loomad. Muid OTMSi raames tapetud veiseid tuleks kontrollida pisteliselt. Liikmesriikidel peaks olema võimalus muid veiseid vaba- tahtlikult kontrollida, eelkõige kõrgema riskiteguriga loomade puhul tingimusel, et see ei häiri kaubandust. Veiste kontrollile järgnevaid meetmeid on vaja selgitada ning võtta kasutusele meetmed, mis takistavad positiivse testitulemusega rümpade poolt nakatatud rümpade sattu- mist toiduahelasse. Lammaste ja kitsede skreipi tuvastamise tõhustamiseks tuleks ette näha kiire pisteline tapajärgne kontroll. Olukorrast täielikuma pildi saamiseks tuleb võtta pisteli- selt proove kahes erinevas sihtrühmas: põllumajanduset- tevõttes surnud loomad ja tapetud loomad. Liikmesriikides, kus on väikesed lamba- ja kitsekarjad, on mõlemas sihtrühmas statistiliselt olulist proovivõtmist raske läbi viia. Nendel liikmesriikidel tuleks seetõttu võimaldada väiksema proovikoguse kasutamist, aga proovivõtmine on suunatud loomadele, mille puhul on positiivsete testitulemuste saamise tõenäosus kõige suurem. Silmas pidades geneetilise resistentsuse osatähtsust kliini- lise skreipi arengus ja võimalust kasutada aretusprog- ramme skreipi vältimisel, kontrollimisel ja likvideeri- misel, tuleks kõikide skreipi juhtude genotüübid kindlaks määrata ning resistentsete genotüüpide skreipi juhud tuleks esitada tüve määramiseks.