29.10.2008 Euroopa Liidu Teataja L 2859 DIREKTIIVID KOMISJONI DIREKTIIV 2008/100/EÜ, 28. oktoober 2008, millega muudetakse nõukogu direktiivi 90/496/EMÜ (toidu toitumisalase teabega märgistamise kohta) soovituslike päevaste koguste, energiasisalduse arvutamise koefitsientide ja mõistete osas (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 24. septembri 1990. aasta direktiivi 90/496JEMÜ toidu toitumisalase teabega märgistuse kohta, (!) eriti selle artikli 5 lõiget 2, olles konsulteerinud Euroopa Toiduohutusametiga, ning arvestades järgmist: (1) () ) E E Direktiiviga 90/496JEMÜ on ette nähtud, et tuleb määrat- leda kiudaine mõiste. Selliste toitumisalaste väidete nagu ,kiudaineallikas” ja »kõrge kiudainesisaldusega” esitamise tingimused on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1924/2006 (toidu kohta esitatavate toitumis- ja tervisealaste väidete kohta) (2) lisas. Selguse huvides ja kooskõla tagamiseks muude ühenduse õigusaktidega, milles käsitletakse nimetatud mõistet, on vaja esitada ,kiudaine” määratlus. Kiudaine määratluse puhul tuleks arvesse võtta Codex Alimentarius'e asjakohast tööd ning Euroopa Toiduohu- tusameti dieettoiduainete, toitumis- ja allergiakomisjoni 6. juuli 2007. aasta avaldust toidu kiudainete kohta. Kiudaineid on tavapäraselt tarbitud taimse toidu kaudu ning neil on üks või mitu kasulikku füsioloogilist toimet, näiteks: nad kiirendavad toidumassi liikumist seedetraktis, suurendavad väljaheite massi, fermenteeruvad käärsoole mikrofloora toimel, vähendavad vere üldist kolesterooli- taset ja vere LDL-kolesterooli taset ning vähendavad ka söömisjärgse veresuhkru taset ja vere insuliinitaset. Uusimad teaduslikud andmed on kinnitanud, et samasu- gune kasulik füsioloogiline toime võib olla ka muudel polümeersetel süsivesikutel, mis ei seedu ja mida ei esine tarbitavas toidus looduslikult. Seepärast on asjako- ÜT L 276, 6.10.1990, lk 40. LT L 12, 18.1.2007, lk 3. (10) hane, et kiudaine määratlus hõlmaks polümeerseid süsi- vesikuid, millel on üks või mitu kasulikku füsioloogilist toimet. Taimset päritolu polümeersed süsivesikud, mis vastavad kiudaine määratlusele, võivad olla tihedalt seotud taimes sisalduva ligniini või muude mitte-süsivesikuliste koos- tisosadega, näiteks fenooliühendite, vaha, saponiinide, fütaatide, kutiini või fütosteroolidega. Kui sellised ained on tihedalt seotud taimset päritolu polümeersete süsive- sikutega ning on kiudaine analüüsimisel ekstraheeritud koos polümeersete süsivesikutega, võib neid käsitada kiudainetena. Kui aga kõnealused ained on eraldatud polümeersetest süsivesikutest ja lisatud toidule, ei tohiks neid kiudainetena käsitada. Teaduse ja tehnika uusimate arengute arvessevõtmiseks on vaja muuta energiasisalduse arvutamise koefitsientide loetelu. FAO aruandes toiduenergia tehnilise seminari kohta, kus käsitleti analüüsimeetodeid ja arvutamise koefitsiente, on väidetud, et 70% traditsioonilises toidus sisalduvatest kiudainetest on eeldatavalt fermenteeruvad. Seepärast on asjakohane määrata kiudaine keskmiseks energiasisaldu- seks 8 kJ/g (2 keal|/g). Erütritooli on võimalik kasutada väga paljude toitude puhul ja seda kasutatakse muu hulgas näiteks selliste toitainete asendajana nagu suhkur, kui soovitakse vähen- dada toidu energiasisaldust. Erütritool on polüool ja vastavalt praegu kehtivatele eeskirjadele, mis on esitatud direktiivi 90/496JEMÜ artikli 5 lõikes 1, tuleks selle energiasisaldus arvutada polüoolide arvutamise koefitsiendi alusel, s.o 10 kJ/g (2,4 keal/g). Niisuguse arvutamise koefitsiendi kasutamine ei annaks tarbijale täielikku teavet selle kohta, et toote energiasisaldus on väiksem, mis on saavutatud tänu erütritooli kasutamisele toote valmistamisel. Toidu teaduskomitee avaldas 5. märtsil 2003 erütritooli kohta arvamuse, milles märgitakse, et erütritooli energiasisaldus on väiksem kui 0,9 kJ/g (väiksem kui 0,2 keal/g). Seepä- rast on vaja kehtestada erütritooli suhtes asjakohane arvutamise koefitsient.