134 Euroopa Liidu Teataja 03/33. kd 32001R1452 21.7.2001 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 198/11 NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 1452/2001, 28. juuni 2001, millega kehtestatakse Prantsuse ülemeredepartemangude jaoks erimeetmed seoses teatavate põllu- majandussaaduste ja -toodetega, millega muudetakse direktiivi 72/462/EMÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 525/77 ja (EMÜ) nr 3763/91 (Poseidom) EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 36, 37 ja artikli 299 lõiget 2, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust (') ning arvestades järgmist: (1) Nõukogu on otsusega 89/687/EMÜ (?) vastu võtnud Prantsuse ülemeredepartemangude kõrvalisele asukohale ja saarelisele asendile vastavate valikmeetmete programmi (Poseidom) kooskõlas ühenduse äärepoolse- mate piirkondade abistamise poliitikaga. Programmi eesmärk on aidata kaasa nende piirkondade majandusli- kule ja sotsiaalsele arengule ning võimaldada neil saada tulu ühisturust, mille lahutamatu osa nad on, hoolimata neid geograafiliselt ja majanduslikult eraldavatest majan- duslikest tegureist. Programm hõlmab ühise põllumajan- duspoliitika kohaldamist kõnealustes piirkondades ja sellega nähakse ette erimeetmete võtmine. Eelkõige näeb see ette meetmed põllumajandustoodete tootmise ja turustamise tingimuste parandamiseks neis departeman- gudes ning nende erandliku geograafilise asendi ja piirangute mõju leevendamiseks vastavalt asutamisle- pingu artikli 299 lõikele 2. Prantsuse ülemeredepartemangude eripärane geograafi- line asend teatavate töötlemiseks ja toorainena kasutata- vate oluliste saaduste tarneallikate suhtes põhjustab täiendavaid veokulusid. Lisaks sellele põhjustavad saareli- sest asendist ja kaugest asukohast tulenevad objektiivsed tegurid Prantsuse ülemeredepartemangude ettevõtjatele ja tootjatele täiendavaid piiranguid, mis oluliselt pärsivad nende tegevust. See kehtib eelkõige teravilja tarnimise puhul, kuna teravilja kõnealustes departemangudes ei toodeta ja selle tootmine suures ulatuses ei ole seal võimalik, mis muudab kõnealused departemangud sõltu- vaks välistest tarneallikatest. Neid halvemusi saab leeven- dada oluliste toodete hinna alandamise teel. Seetõttu on () 14. juunil 2001. aastal avaldatud arvamus (Euroopa Ühenduste Teatajas seni avaldamata). (2) EÜTL 399, 30.12.1989, lk 39. asjakohane kehtestada tarnimise erikord, pidades silmas Prantsuse ülemeredepartemangude varustamist kohaliku toodanguga ja nende piirkondade kaugusest, saarelisest asendist ja äärepoolseimast asukohast tingitud lisakulu- tuste leevendamist. Olenemata asutamislepingu artiklist 23, tuleks sel eesmärgil vabastada kolmandatest riikidest imporditavad asjaomased tooted kohaldatavatest impordimaksudest. Hindade alandamise saavutamiseks Prantsuse ülemerede- partemangudes, nende piirkondade kaugusest, saarelisest asendist ja äärepoolseimast asukohast tingitud lisakulu- tuste leevendamiseks ning ühenduse toodete konkurent- sivõime säilitamiseks tuleks anda toetust ühendusest pärit toodete tarnimiseks Prantsuse ülemeredeparteman- gudesse. See toetus peaks võtma arvesse täiendavaid kulusid vedamisel Prantsuse ülemeredepartemangudesse ja kolmandatesse riikidesse eksportimisel kohaldatavaid hindu ning tooraineks ja töötlemiseks ettenähtud saaduste puhul saarelisest asendist ja äärepoolseimast asukohast tingitud lisakulutusi. Kuna tarnimise erikorraga hõlmatud kogused on piiratud Prantsuse ülemeredepartemangude tarnevajadustega, ei kahjusta see kord siseturu nõuetekohast toimimist. Lisaks sellele ei tohiks tarnimise erikorra majanduslikud eelised tekitada häireid asjaomaste toodetega kauplemisel. Seepärast tuleks keelata kõnealuste toodete edasisaatmine või reeksport Prantsuse ülemeredepartemangudest. See keeld ei hõlma Prantsuse ülemeredepartemangude vahe- lisi kaubavooge. Seoses töötlemisega ei kohaldata keeldu teatavatel tingimustel kolmandatesse riikidesse ekspordi- tavate toodete puhul, et edendada piirkondlikku kauple- mist, või tavapäraste saadetiste puhul mujale ühendusse. Tarnimise erikorra majanduslikud eelised peaksid vähen- dama tootmiskulusid ja sellest peaks saama kasu lõpptar- bija. Eeliste andmise tingimuseks peaks olema nende tegelik edasikandumine ning seda tuleb kontrollida.