1516. kötet Az Európai Unió Hivatalos Lapja 353 32001R2375 L 321/1 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 2001.12.6. A TANÁCS 2375/2001/EK RENDELETE (2001. november 29.) az élelmiszerekben előforduló egyes szennyező anyagok legmagasabb értékének meghatározásáról szóló 466/2001/EK bizottsági rendelet módosításáról (EGT vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel az élelmiszerekben előforduló szennyező anyagok ellenőrzésére vonatkozó közösségi eljárások megállapításáról szó- ló, 1993. február 8-i 315/93/EGK tanácsi rendeletre (!) és külö- nösen annak 2. cikke (3) bekezdésére, tekintettel a Bizottság javaslatára, mivel: () A 466/2001/EK bizottsági rendelet ()) előírja, hogy a for- galomba hozott élelmiszerek nem tartalmazhatnak a ren- deletben előírtnál nagyobb mennyiségű szennyező anya- got. A , dioxinok" kifejezés egy 75 poliklórozott dibenzo-p- dioxin (PCDD), valamint 135 poliklórozott dibenzo-furán (PCDF) kongenerből álló csoportra utal, amelyből 17 jelent toxikológiai veszélyt. A legmérgezőbb a 2,3,7,8-tetraklór- dibenzo-p-dioxin (TCDD), amelyet a Nemzetközi Rákku- tató Ügynökség és több más elismert nemzetközi szervezet ismert, humán karcinogén anyagnak minősített. Az élelmi- szerügyi tudományos bizottság (ÉTB) az Egészségügyi Világszervezettel (WHO) összhangban megállapította, hogy a dioxinok rákkeltő hatása nem érvényesül, ha mennyiségük egy bizonyos küszöbérték alatt marad. Egyéb káros hatások, mint az endometriózis, a neurológiai maga- tartászavar és az immunszupresszív hatások sokkal alacso- nyabb szintnél is előfordulnak, ezért a megengedhető bevi- tel meghatározásában lényegesnek minősülnek. A poliklórozott bifenilek (PCB) egy 209 különböző kon- generből álló csoport, amely toxikológiai jellemzői alapján két alcsoportra osztható: 12 vegyület toxikológiai jellem- zői hasonlóságot mutatnak a dioxinokhoz, és ezért ezeket (4) HLL 37., 1993.2.13., 1. o. (4 HLL77., 2001.3.16., 1. o. (4) gyakran nevezik , dioxinjellegű PCB" — nek. A többi PCB másfajta toxikológiai jelleggel bír, dioxinjellegű toxicitást nem mutat. A dioxinok és a dioxinjellegű PCB-k minden kongenere különböző szintű toxicitást mutat. Ahhoz, hogy ezeknek a különböző vegyületeknek a toxicitása összegezhető legyen, a kockázatbecslés és a szabályozott ellenőrzés előmozdí- tása érdekében bevezették a toxicitási egyenérték-tényező (TEF) fogalmát. Ez azt jelenti, hogy mind a 17 különálló dioxinvegyületre és a 12 dioxinjellegű PCB-re vonatkozó analitikai eredmények egyetlen számszerűsíthető egység- ben fejezhetők ki: , a TCDD toxicitási egyenérték koncent- rációja" (TEG). A dioxinok és a PCB-k rendkívül ellenállóak a kémiai és biológiai lebontással szemben, ezért tartósan megmarad- nak a környezetben, és felhalmozódnak a takarmány- és élelmiszer-előállítási láncban. Az embereket érő dioxinexpozíció több mint 90 96-a az élelmiszerekből származik. Az állati eredetű élelmiszerek általában a teljes expozíció körülbelül 80 96-át teszik ki. Az állatok dioxinterhelése főként a takarmányból származik. Ezért a takarmány, és néhány esetben a talaj, aggodalomra adhat okot mint lehetséges dioxinforrás. 2001. május 30-án az ÉTB elfogadta az élelmiszerekben található dioxinok és dioxinjellegű PCB-k kockázatbecslé- séről szóló véleményt, amely egy, az ÉTB-nek ebben a témában 2000. november 22-én elfogadott véleményét követően rendelkezésre álló új, tudományos informáci- ókon alapuló, frissített változat. Az ÉTB a dioxinok és a dioxinjellegű PCB-k megengedhető heti bevitelét (TWI — tolerable weekly intake) 14 pg WHO-TEG)Jkg testsúlykilog- rammban rögzítette. Az expozíciós becslések azt mutatják, hogy a Közösség lakosságának jelentős hányadánál az élel- miszerekkel történő bevitel meghaladja a megengedhető szintet. Néhány országban a lakosság egyes csoportjai sajá- tos táplálkozási szokásaik miatt nagyobb kockázatnak is ki lehetnek téve.