L 131/114 Az Európai Unió Hivatalos Lapja 2009.5.28. AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2009/18/EK IRÁNYELVE (2009. április 23.) a tengeri szállítási ágazatban bekövetkező balesetek kivizsgálására irányadó alapelvek megállapításáról, valamint az 1999/35/EK tanácsi és a 2002/59/EK Európai Parlamenti és Tanácsi irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és külö- nösen annak 80. cikke (2) bekezdésére, tekintettel a Bizottság javaslatára, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság vélemé- nyére (!, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (), a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően, az egyeztetőbizottság által 2009. február 3-án jóváhagyott közös szövegtervezet fényében (?), mivel: (1) — Az európai tengeri szállítás biztonságát magas általános szinten kell tartani, és mindent meg kell tenni a tengeri balesetek és események számának csökkentése érdekében. 2) — A tengeri balesetek gyors műszaki kivizsgálása javítja a tengeri biztonságot, mivel hozzájárul az emberi áldozatot követelő, a hajók elvesztésével és a tengeri környezet szennyezésével járó ilyen balesetek megismétlődésének megelőzéséhez. () HL C 318., 2006.12.23., 195. o. () HL C 229., 2006.9.22., 38. o. (6) Az Európai Parlament 2007. április 25-i véleménye (HL C 74. E, 2008.3.30., 546. 0.), a Tanács 2008. június 6-i közös álláspontja (HL C 184. E, 2008.7.22., 23. 0), az Európai Parlament 2008. szeptember 24-i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé), a Tanács 2009. február 26-i határozata és az Európai Parla- ment 2009. március 11-i jogalkotási állásfoglalása (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé). (33 — Az Európai Parlament a tengeri biztonság javításáról szóló, 2004. április 21-i állásfoglalásában ()) sürgette a Bizottságot a hajózási balesetek kivizsgálásáról szóló irányelvre vonatkozó javaslat előterjesztésére. (4 — Az ENSZ 1982. december 10-i tengerjogi egyezmé- nyének (a továbbiakban: UNCLOS) 2. cikke meghatá- rozza a parti államok azon jogát, hogy kivizsgálják a felségvizeiken bekövetkező olyan tengeri balesetek okait, amelyek veszélyeztethetik az emberi életet vagy a környe- zetet, szükségessé tehetik a parti állam felkutatási és mentési hatóságainak beavatkozását, vagy másképpen érinthetik a parti államot. (53 — Az UNCLOS 94. cikke előírja, hogy a lobogó szerinti államoknak megfelelően képzett személy vagy személyek által vagy előtt kell kivizsgáltatniuk bizonyos nyílt tengeren bekövetkezett baleseteket vagy hajózási esemé- nyeket. (6) — Az Életbiztonság a tengeren tárgyú 1974. november 1-jei nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: a SOLAS 74) I/21. szabálya, a merülésvonalakról szóló 1966. április 5-i nemzetközi egyezmény és a hajókról történő szeny- nyezés megelőzéséről szóló 1973. november 2-i nemzet- közi egyezmény meghatározza a lobogó szerinti álla- moknak a balesetek kivizsgálására és a Nemzetközi Ten- gerészeti Szervezetnek (IMO) a vonatkozó megállapítá- sokról való tájékoztatására irányuló felelősségét. ) — Az IMO közgyűlésének a 2007. november 29-i A. 996(25) határozatához csatolt, a kötelező IMO-jogesz- közök végrehajtási szabályzata emlékeztet a lobogó szerinti államok azon kötelességére, hogy a tengeri közle- kedésbiztonsági vizsgálatokat megfelelően képzett, a tengeri — balesetekkel és - eseményekkel — kapcsolatos ügyekben jártas vizsgálóbiztosok végezzék. Az említett szabályzat előírja továbbá a lobogó szerinti államok számára, hogy készen kell állniuk arra, hogy — a baleset vagy esemény helyszínétől függetlenül — az adott célra képzett vizsgálóbiztosokat bocsássanak rendelkezésre. ( HL C 104. E, 2004.4.30., 730. o.