19/4. kötet Az Európai Unió Hivatalos Lapja 107 3200110040 L 149/34 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 2001.6.2. A TANÁCS 2001/40/EK IRÁNYELVE (2001. május 28.) a harmadik országok állampolgárainak kitoloncolásáról hozott határozatok kölcsönös elismeréséről AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és külö- nösen annak 63. cikke (3) pontjára, tekintettel a Francia Köztársaság kezdeményezésére ("), tekintettel az Európai Parlament véleményére (?), mivel: (1) — A szerződés kimondja, hogy a Tanácsnak intézkedéseket kell hoznia a belépési és tartózkodási feltételekkel, vala- mint az illegális bevándorlással és az illegális tartózkodás- sal összefüggő területekre kiterjedő bevándorlási politiká- ról. (22 — Az 1999. október 15-16-i tamperei Európai Tanács ismé- telten megerősítette eltökéltségét a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozása iránt. E célból a menedékjoggal és a migrációval kapcsolatos közös európai politikának mind a harmadik országok állampol- gáraival szembeni méltányos bánásmód biztosítására, mind pedig a migrációs folyamatok jobb irányítására kell irányulnia. (3) — A nagyobb eredményesség és a tagállamok közötti jobb együttműködés biztosításának igénye a kitoloncolási hatá- rozatok végrehajtása során a kitoloncolásról szóló határo- zatok kölcsönös elismerését követeli meg. (44 — A harmadik országok állampolgárainak kitoloncolásáról hozott határozatokat az emberi jogok és alapvető szabad- ságok védelméről szóló, 1950. november 4-i európai egyezményben, különösen annak 3. és 8. cikkében, vala- mint a menekültek jogállásáról szóló, 1951. július 28-i genfi egyezményben biztosított alapvető jogokkal össz- hangban kell elfogadni, ahogy azok a tagállamok közös alkotmányos elveiből fakadnak. (5) — A tervezett fellépés célját, nevezetesen a tagállamok har- madik országok állampolgárainak kitoloncolásával kap- csolatos együttműködését a tagállamok a megfelelő mér- tékben nem érhetik el, ezért azt a tervezett fellépés hatásai miatt — a szubszidiaritás elvének megfelelően — a Közösség eredményesebben valósíthatja meg. Ez az irányelv nem ter- jed túl az e cél eléréséhez szükséges mértéken. (4) . HL C 243., 2000.8.24., 1. o. () 2001. március 13-i vélemény (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé). (6) — Az Egyesült Királyság és Írország álláspontjáról az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget lét- rehozó szerződéshez csatolt jegyzőkönyv 3. cikkének meg- felelően az Egyesült Királyság 2000. október 18-án levél- ben jelezte szándékát, hogy ennek az irányelvnek az elfogadásában és alkalmazásában részt kíván venni. (7) — Dániának az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt állás- pontjáról szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkének megfelelően Dánia ennek az irányelvnek az elfogadásában nem vesz részt, ezért e rendelet nem kötelezi és rá nem alkalmaz- ható. Mivel ez az irányelv a schengeni vívmányoknak az Európai Közösséget létrehozó szerződés IV. címének ren- delkezései szerinti továbbfejlesztésére irányul, Dánia a fent említett jegyzőkönyv 5. cikkének megfelelően, ennek az irányelvnek a Tanács általi elfogadását követő hat hónapos határidőn belül határoz arról, hogy ezt az irányelvet belső jogába átülteti-e. (8) — Az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság vonatkozá- sában az Európai Unió Tanácsa és az említett két állam között 1999. május 18-án kötött megállapodás értelmében ez az irányelv a schengeni vívmányok továbbfejlesztését jelenti. A megállapodásban előírt eljárások befejeztével az ezen irányelvből fakadó jogokat és kötelezettségeket a két említett államra, valamint e két állam és az Európai Közös- ség olyan tagállamai közötti kapcsolatokban is alkalmazni kell, amelyek ennek az irányelvnek a címzettjei, ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET: 1. cikk (1) Az 1985. június 14-i Schengeni Megállapodás végrehajtásáról 1990. június 19-én Schengenben aláírt egyezmény (a továbbiak- ban: Schengeni Egyezmény) 23. cikkéből fakadó kötelezettségek és 96. cikke alkalmazásának sérelme nélkül, ennek az irányelvnek az a célja, hogy lehetővé tegye az olyan kitoloncolási határozat elismerését, amelyet valamely tagállam (a továbbiakban: kibocsátó tagállam) illetékes hatósága hozott harmadik országnak egy másik tagállam (a továbbiakban: végrehajtó tagállam) területén tartóz- kodó állampolgára ellen. (2) Minden, az (1) bekezdés alapján hozott határozatot a végre- hajtó tagállam alkalmazandó jogszabályai szerint hajtanak végre. (3) Ez az irányelv nem alkalmazható az Unió polgárainak olyan családtagjaira, akik a szabad mozgáshoz való jogukat gyakorol- ták.