13/29. kötet Az Európai Unió Hivatalos Lapja 535 32002£0072 L 220/18 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 2002.8.15. A BIZOTTSÁG 2002/72/EK IRÁNYELVE (2002. augusztus 6.) az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő műanyagokról és műanyag tárgyakról (EGT vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel az élelmiszerekkel érintkezésbe kerülő anyagokra és tárgyakra vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/109/EGK tanácsi irányelvre (!) és külö- nösen annak 3. cikkére, az élelmiszerügyi tudományos bizottsággal folytatott konzultációt követően, mivel: () A legutóbb a 2002/17/EK irányelvvel (7) módosított, az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő műanyagokról és műanyag tárgyakról szóló, 1990. február 23-i 90/128/EGK bizottsági irányelvet () többször és lényegesen módosítani kellett; így célszerű azt a világosság és az érthetőség érdekében egységesíteni. A 89/109/EGK irányelv 2. cikke megállapítja, hogy az anyagokból és a tárgyakból — késztermék állapotukban — az összetevők nem kerülhetnek át olyan mennyiségben az élelmiszerekbe, amely az emberi egészségre veszélyes lehet vagy az élelmiszerek összetételében elfogadhatatlan válto- zásokat idéz elő. E cél elérése érdekében a műanyagok és a műanyag tárgyak esetén a megfelelő jogi eszköz a 89/109/EGK irányelv 3. cikke értelmében egy egyedi irányelv, amelynek általá- nos rendelkezései a kérdéses esetben is alkalmazhatók. Ezen irányelv alkalmazási területének egybe kell esnie a 82/711/EGK tanácsi irányelv (?) alkalmazási területével. Mivel az ezen irányelvben megállapított szabályok nem alkalmazhatók az ioncserélő gyantákra, ezen anyagokról és tárgyakról egy későbbi egyedi irányelv rendelkezik. A szilikonokat nem műanyagnak, hanem elasztomernek kell tekinteni, így azokat ki kell zárni a műanyagok meghatározásából. A 89/109/EGK irányelv 2. cikkében meghatározott célok eléréséhez elegendő összeállítani a jóváhagyott anyagok HL L 40., 1989.2.11., 38. o. HL L 58., 2002.2.28., 19. o. A legutóbb a HL L 349., 1990.12.13., 26. o. által helyesbített HL L 75., 1990.3.12. HL L 297., 1982.10.23., 26. o. A legutóbb a 97/48/EK irányelvvel (HL L 222.. 1997.8.12., 10. o.) módosított irányelv. (10) (11) 6 listáját, feltüntetve benne az összkioldódási határértékeket és szükség esetén más külön korlátozásokat. A közösségi szinten teljes körűen bevizsgált és engedélye- zett monomerek és egyéb kiindulási anyagok mellett létez- nek olyan, legalább egy tagállam által bevizsgált és enge- délyezett monomerek és kiindulási anyagok, amelyeket továbbra is alkalmazni lehet, amíg az élelmiszerügyi tudo- mányos bizottság be nem vizsgálja azokat, és döntés szü- letik a közösségi jegyzékbe történő felvételükről; ezt az irányelvet tehát kellő időben ki kell terjeszteni az ideigle- nesen kizárt anyagokra és ágazatokra. Az adalékanyagok listája jelenleg nem teljes, mivel nem tartalmazza az összes olyan anyagot, amelyet legalább egy tagállamban elfogadtak; ezekre az anyagokra tehát továb- bra is a nemzeti jogszabályok vonatkoznak mindaddig, amíg döntés születik a közösségi listára történő felvételük- ről. Ezen irányelv csak néhány anyagra állapít meg előírásokat. Az előírást igénylő egyéb anyagokat továbbra is a nemzeti jogszabályok szabályozzák mindaddig, amíg közösségi szinten döntés születik. Egyes adalékanyagok esetében az ezen irányelvben megál- lapított korlátozások még nem alkalmazhatók minden helyzetben mindaddig, amíg meg nem történik a fogyasz- tók — egyes különleges helyzetekre jellemző — expozíci- ójának jobb becsléséhez szükséges adatok összegyűjtése és kiértékelése; ezért ezek az adalékanyagok a közösségi szin- ten teljes körűen szabályozott adalékanyagok listájától eltérő listán jelennek meg. A 82/711/EGK irányelv meghatározza a műanyagok és műanyag tárgyak összetevőinek kioldódási vizsgálatához szükséges alapvető szabályokat, a 85/572/EGK tanácsi irányelv () pedig meghatározza a kioldódási vizsgálatok- ban alkalmazandó modellanyagok listáját. A kész anyagban vagy tárgyban egy-egy összetevő mennyi- ségének a meghatározása egyszerűbb, mint a speciális kiol- dódási szintjének meghatározása. Bizonyos körülmények között engedélyezni kell, hogy a speciális kioldódási szint meghatározása helyett mennyiségi méréssel igazolják a megfelelőséget. Bizonyos típusú műanyagok esetén a tapasztalati adatokra alapozott és általánosan elismert diffúziós modellek bizo- nyos körülmények között lehetővé teszik egy anyag kiol- dódási szintjének becslését, így a bonyolult, költséges és időigényes vizsgálatok elkerülhetők. HL L 372., 1985.12.31., 14. o.