448 Az Európai Unió Hivatalos Lapja 03/34. kötet 3200110102 2002.1.10. AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA L 6/45 A TANÁCS 2001/102/EK IRÁNYELVE (2001. november 27.) a takarmányban előforduló nemkívánatos anyagokról és termékekről szóló 1999/29/EK irányelv módosításáról (EGT vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, ményeit — egyetlen — mennyiségileg — meghatározható tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel a takarmányban előforduló nemkívánatos anyagokról és termékekről szóló, 1999. április 22-i 1999/29/EK tanácsi irányelvre (4 és különösen annak 10. cikke a) pontjára, tekintettel a Bizottság javaslatára, mivel: () Az 1999/29/EK irányelv előírja, hogy takarmány-alap- anyag csak akkor kerülhet forgalomba a Közösségben, ha hibátlan, eredeti, minősége pedig megfelel a kereske- delmi forgalomba hozatal követelményének. A , dioxin" kifejezés 75 poliklórozott dibenzo-p-dioxin (.PCDD") és 135 poliklórozott dibenzofurán (,PCDF) rokonvegyületből álló csoportot jelöl, amelyek közül 17-nek van toxikológiai jelentősége. A legmérgezőbb vegyület a Nemzetközi Rákkutatási Ügynökség és más tekintélyes nemzetközi szervezetek által az emberben rákkeltő anyagként nyilvántartott 2,3,7,8-tetraklórdi- benzo-p-dioxin (TCDD). Az élelmiszerügyi tudományos bizottság (,SCF) az Egészségügyi — Világszervezettel (G WHO" egyetértésben arra a következtetésre jutott, hogy a dioxinok rákkeltő hatásai bizonyos küszöbérték alatti tartalmi szintek esetén nem jelentkeznek. Más káros hatások, így például endometriózis, továbbá különböző viselkedés-idegélettani és immunszuppresszív hatások már jóval alacsonyabb tartalmi szintek mellett fellépnek, ezért a bevitel tűréshatárának meghatározá- sában lényegesnek minősülnek. A poliklórozott bifenilek (,.PCB-k) 209 különböző rokonvegyületet — jelentenek,  amelyek — toxikológiai jellemzők szempontjából két csoportra oszthatók: 12 vegyület a dioxinokhoz hasonló toxikológiai jellemzőket mutat, ezért gyakran , dioxinszerű PCB-k"-nek nevezik azokat. A többi PCB nem fejt ki dioxinszerű toxicitást, hanem eltérő toxikológiai profilt mutat. A dioxinok és a dioxinszerű PCB-k közé tartozó egyes vegyületek toxicitási értéke eltérő. A különböző rokonve- gyületek toxicitási értéke összetevődésének kiszámítása céljából bevezették a toxicitási egyenérték-tényezőket (, TEF-ek"), hogy ezzel is megkönnyítsék a kockázatfelmé- rést és a hatósági ellenőrzést. Ez azt jelenti, hogy a 17 dioxinvegyület és a 12 dioxinszerű PCB analitikai ered- () HLL 115., 1999.5.4., 32. o. 0) (8) egységben, ,TCDD toxicitási egyenérték"-ben (,.TEG") fejezik ki. A dioxinok és PCB-k nagyon ellenállóak a kémiai és biológiai degradációval szemben, így fennmaradnak a környezetben és felhalmozódnak a táplálékláncban. A dioxinok, PCB-k és dioxinszerű PCB-k terjedése a környezetben alapszennyeződést okoz, amely - vala- mennyi olyan szárazföldi növényt érint, amelyet az állatok közvetlenül lelegelnek, illetve amelyet a takarmá- nyozásban takarmány-alapanyagként használnak, és amely bekerülhet a vízi táplálékláncba is. Ugyanez vonat- kozik a talajra, ahonnan a szennyeződés átvihető a takar- mány-alapanyagokba és azokba a növényekbe, amelyeket az állatok közvetlenül lelegelhetnek. A alapszennyező- désen kívül a takarmány-alapanyagok baleset folytán bekövetkező, közvetlen szennyezése is előfordulhat ipari tevékenységből eredő helyi dioxinkibocsátás nyomán, a takarmány-alapanyagok szennyeződhetnek  előállításuk, feldolgozásuk és szállításuk során, valamint szeny- nyeződés következhet be a takarmány előállítása során alkalmazott illegális gyakorlat, illetve irányítási hiba ered- ményeként is. Az ember teljes dioxinterhelésének több mint 90 96-a élelmiszerből származik. Az állati eredetű élelmiszerek mintegy 80 96-ban járulnak hozzá a teljes terheléshez. Az állatok dioxinterhelése főleg a takarmányra vezethető vissza. Ezért tehát a takarmány — és bizonyos esetekben a talaj is — mint potenciális dioxinforrás, aggodalomra ad okot. Az SCF 2001. május 30-án véleményt fogadott el az élel- miszerben jelenlévő dioxinokkal és dioxinszerű PCB-kel kapcsolatos kockázatértékelésről. Ez az SCF által 2000. november 22-én elfogadott azonos tárgyban született véleménye óta napvilágot látott új tudományos eredmé- nyek alapján készült, frissített változat. Az SCF a dioxinok és dioxinszerű PCB-k heti bevitelének tűréshatárát (TWT) 14 pg WHO-TEG/testtömeg-ki- logramm értékben rögzítette. A dioxinterhelésre vonat- kozó becslések arra utalnak, hogy a Közösség területén élők jelentős része a beviteli tűréshatárt meghaladó mértékben visz be a szervezetébe élelmiszer útján ilyen anyagot.