2014.12.30. Az Európai Unió Hivatalos Lapja L 370/35 A BIZOTTSÁG 1395/2014/EU FELHATALMAZÁSON ALAPULÓ RENDELETE (2014. október 20.) egyes kisméretű nyílt tengeri fajoknak és ipari célból halászott halfajoknak az Északi-tengeren történő halászatára vonatkozó visszadobási terv elkészítéséről AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre, tekintettel a közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 11-i 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre, továbbá a 2004/585/EK tanácsi határozatra (), különösen annak 15. cikkének (6), valamint 18. cikkének (1) és (3) bekezdésére, mivel: (1) — Az 1380/2013/EU rendelet célja a visszadobás gyakorlatának az Unió teljes halászati tevékenysége tekintetében történő fokozatos felszámolása a fogási korlátozás hatálya alá tartozó fajok állományait érintő fogások kirakodá- sára irányuló kötelezettség bevezetése révén. (2) — Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (6) bekezdése felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktus útján visszadobási terveket fogadjon el legfeljebb három évre a tagállamok által az illetékes tanácsadó testületekkel kidolgozott közös ajánlások alapján. (3) — Belgium, Dánia, Németország, Franciaország, Hollandia, Svédország és az Egyesült Királyság közvetlen halászati gazdálkodási érdekekkel bír az Északi-tengeren. Ezek a tagállamok a Nyílt Tengeri Tanácsadó Testülettel és az Eszaki-tengeri Tanácsadó Testülettel folytatott konzultációt követően közös ajánlásokat nyújtottak be a Bizott- sághoz. Az illetékes tudományos szervek tudományos munkával vettek részt a folyamatban. A közös ajánlásban foglalt intézkedések összhangban vannak az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (6) bekezdésével, ezért azok az 1380/2013/EU rendelet 18. cikkének (3) bekezdése szerint belefoglalandók ebbe a rendeletbe. (4) — Az Északi-tenger tekintetében az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a kirakodási kötelezettségnek legkésőbb 2015. január 1-jétől minden olyan hajóra vonatkoznia kell, amelyet a kisméretű nyílt tengeri fajok halászata és az ipari célból halászott halfajok halászata keretében használnak az e halászati tevékeny- ségek során fogott, fogási korlátozás hatálya alá tartozó fajok esetében. (5) — A közös ajánlás szerint a visszadobási tervnek ki kell terjednie a makréla, a hering, a fattyúmakréla, a kék puhatő- kehal, az aranylazac és a spratt egyes halászataira, valamint a norvég tőkehal, a spratt és a homoki angolna ipari célú halászatára az Eszaki-tengeren 2015. január 1-jétől. (6) — A közös ajánlás a kirakodási kötelezettség alóli mentességet tartalmaz a bizonyos feltételek mellett erszényes kerí- tőhálóval fogott makréla és hering vonatkozásában a magas túlélési arányt igazoló tudományos bizonyítékok alapján, összhangban az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (4) bekezdésének b) pontjával. A magas túlélési arányt igazoló tudományos bizonyítékokat a Scheveningen csoport szolgáltatta a közös ajánlásban, amely több, a halak visszaengedés utáni túlélésére irányuló, erszényes kerítőhálót használó halászati tevékenységek keretében végzett tudományos vizsgálatra hivatkozott. A szóban forgó tanulmányok eredményei szerint a túlélési arányok a csopor- tosulási időtől és a hálón belüli halsűrűségtől függenek, amelyek ezen halászati tevékenységek esetében jellemzően mérsékeltek. Ezeket az adatokat a HTMGB a 14-02. plenáris ülésén tekintette át. A HTMGB úgy ítélte meg, hogy — a túlélési vizsgálatok eredményeit a kereskedelmi halászati tevékenységek túlélési arányaira vonatkozóan repre- zentatívnak feltételezve — a visszaengedett makrélák túlélési aránya minden bizonnyal 70 96 körül lenne, és lénye- gesen alacsonyabb sűrűséget eredményezne, mint az a sűrűség, amelynél a hering mortalitása a megfigyelések szerint nőni kezd. A makréla és a hering az előtt történő visszaengedésére vonatkozó tilalmat, hogy a hálót teljesen kihúzták a halászhajó fedélzetére, a 850/98/EK tanácsi rendelet ()) 19b. cikkének (2) bekezdése tartal- mazza, mert az az elpusztult vagy majdnem elpusztult halak elvesztését eredményezné. Ez a túlélési arányon alapuló mentesség nem érinti a hatályban lévő tilalmat, mert a halak tengerbe való visszaengedésére a halászati tevékenység olyan szakaszában kerül sor, amikor a halaknak a visszaengedés után magas a túlélési aránya. Ezért ezt a mentességet bele kell foglalni e rendeletbe. (7) — A közös ajánlás a kirakodási kötelezettség alóli de minimis kivételt is tartalmaz nyílt tengeri makréla-, fattyúmak- réla- és heringhalászat esetében a IVb. és c. ICES-területen az északi szélesség 54. fokától délre a nem szándékos fogások aránytalan költségeinek elkerülésére, például a tárolás, a munkaerő vagy a fagyasztás vonatkozásában, továbbá figyelembe véve a szelektivitás fokozásának a nehézségeit. Ez a mentesség a magas túlélési arányt igazoló tudományos bizonyítékokon alapul, amelyeket a közös ajánlásban részes tagállamok szolgáltattak és a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) is ellenőrzött. A HTMGB arra az eredményre jutott, hogy () HLL354., 2013.12.28., 22. o. () HLL125., 1998.4.27., 1. o.