19.2.2011 Den Europæiske Unions Tidende L 46/47 KOMMISSIONENS AFGØRELSE af 18. februar 2011 om afslutning af regnskaberne for et betalingsorgan i Italien vedrørende de udgifter, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, for regnskabsåret 2006 (meddelt under nummer K(2011) 911) (Kun den italienske udgave er autentisk) (2011/113/EU) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (?), særlig artikel 7, stk. 3, under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (?), særlig artikel 30 og artikel 32, stk. 8, efter høring af Komitéen for Landbrugsfondene og ud fra følgende betragtninger: (1) Kommissionens beslutning 2007/327/EF (?), beslutning 2008/394JEF (?) og afgørelse 2010/61/EU (?) har for regnskabsåret 2006 afsluttet regnskaberne for alle beta- lingsorganer, undtagen det italienske betalingsorgan »ARBEA«. Efter fremsendelsen af nye oplysninger og efter yderligere kontroller kan Kommissionen nu vedtage en afgørelse om, hvorvidt de regnskaber, som det italienske betalings- organ »ARBEA« har fremsendt, er fuldstændige, nøjagtige og pålidelige. I artikel 7, stk. 1, andet afsnit, i Kommissionens forord- ning (EF) nr. 1663/95 af 7. juli 1995 om gennemførel- sesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 for så vidt angår afslutning af EUGFL, Garantisektionens regnskaber (%) er det fastsat, at de beløb, der som følge af beslutningen om regnskabsafslutning omhandlet i det første afsnit skal tilbagebetales af eller udbetales til den enkelte medlemsstat, fastsættes ved, at det forskud, der er udbetalt for det pågældende regnskabsår, dvs. 2006, trækkes fra de udgifter, der er anerkendt for samme regn- skabsår i henhold til første afsnit. Disse beløb trækkes fra eller lægges til forskuddene for udgifterne i den anden måned efter den måned, hvor beslutningen om regn- skabsafslutning træffes. I henhold til artikel 32, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1290/2005 bæres de finansielle konsekvenser af den 160 af 26.6.1999, s. 103. 209 af 11.8.2005, s. 1. 122 af 11.5.2007, s. 51. 139 af 29.5.2008, s. 22. 34 af 5.2.2010, s. 33. 158 af 8.7.1995, s. 6. manglende inddrivelse som følge af uregelmæssigheder af den pågældende medlemsstat med 50% og af EU- budgettet med 50%, hvis inddrivelsen som følge af disse uregelmæssigheder ikke har fundet sted inden for en frist på fire år efter datoen for den første administra- tive eller retslige konstatering eller på otte år, hvis inddri- velsen er genstand for søgsmål ved de nationale domstole. Artikel 32, stk. 3, i nævnte forordning forpligter medlemsstaterne til sammen med årsregnska- berne at tilsende Kommissionen en sammenfattende oversigt over de inddrivelsesprocedurer, der er iværksat som følge af uregelmæssigheder. Der findes detaljerede bestemmelser om medlemsstaternes pligt til at indberette de beløb, der skal inddrives, i Kommissionens forordning (EF) nr. 885/2006 af 21. juni 2006 om gennemførelses- bestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 for så vidt angår godkendelse af betalingsorganer og andre organer og regnskabsafslutning for EGFL og ELFUL (7). Bilag III til nævnte forordning indeholder modeller for tabel 1 og 2, som medlemsstaterne skal fremlægge i 2007. Kommissionen bør på basis af de tabeller, som medlemsstaterne har udfyldt, vedtage en afgørelse om de finansielle konsekvenser af den mang- lende inddrivelse af beløb, der er udbetalt som følge af uregelmæssigheder, der er mere end henholdsvis fire eller otte år gamle. Denne afgørelse foregriber ikke fremtidige overensstemmelsesafgørelser efter artikel 32, stk. 8, i forordning (EF) nr. 1290/2005. Medlemsstaterne kan i henhold til artikel 32, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1290/2005 beslutte ikke at fortsætte inddrivelsen. En sådan beslutning kan kun træffes, hvis de allerede påløbne og de yderligere forventede udgifter til inddrivelse tilsammen vil være større end det beløb, der skal inddrives, eller hvis inddrivelse ikke er mulig på grund af, at debitor eller de personer, der er juridisk ansvarlige for uregelmæssigheden, er insolvente, hvilket skal være konstateret og anerkendt i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning. Hvis denne beslut- ning er truffet inden for en frist på fire år efter datoen for den første administrative eller retslige konstatering eller otte år, hvis inddrivelsen er genstand for søgsmål ved de nationale domstole, bør de finansielle konsekvenser af den manglende inddrivelse bæres af EU-budgettet med 100 %. I den sammenfattende oversigt, der omhandles i artikel 32, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1290/2005, angives de beløb, for hvilke medlemsstaten har besluttet ikke at fortsætte inddrivelsesprocedurerne, samt begrun- delsen for beslutningen herom. Disse beløb afholdes ikke af de pågældende medlemsstater, og byrden påhviler (7) EUT L 171 af 23.6.2006, s. 90.