L 81/18 Den Europæiske Unions Tidende 21.3.2012 (Ikke-lovgivningsmæssige retsakter) FORORDNINGER KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 244/2012 af 16. januar 2012 om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU om bygningers energimæssige ydeevne, hvori der fastlægges en ramme for en sammenligningsmetode til beregning af omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til bygningers og bygningsdeles energimæssige ydeevne (EØS-relevant tekst) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU af 19. maj 2010 om bygningers energimæssige ydeevne (!), særlig artikel 5, stk. 1, og ud fra følgende betragtninger: (1) Direktiv 2010/31/EU pålægger Kommissionen i en dele- geret retsakt at fastlægge rammen for en sammenlig- ningsmetode til beregning af omkostningsoptimale niveauer for mindstekrav til energimæssig ydeevne gældende for bygninger og bygningsdele. Medlemsstaterne har ansvaret for at opstille mindstekrav til bygningers og bygningsdeles energimæssige ydeevne. Kravene bør fastsættes med sigte på et omkostningsopti- malt niveau. Det bør påhvile medlemsstaterne at afgøre, om den nationale referenceværdi, der i sidste ende benyttes som resultat af beregningerne af det omkost- ningsoptimale niveau, skal være den, der er beregnet ud fra et makroøkonomisk perspektiv (hvor der ses på omkostninger og udbytte for samfundet som helhed ved investeringer i energieffektivitet), eller den, der anlægger en strengt privatøkonomisk synsvinkel (hvor der kun ses på selve investeringen). De nationale mind- stekrav til energimæssig ydeevne bør højst ligge 15 % under det resultat af beregningerne af det omkostnings- optimale niveau, der benyttes som national reference- værdi. Det omkostningsoptimale niveau skal ligge inden for de ydeevneniveauer, hvor cost-benefit-analysen for hele livscyklussen falder positivt ud. () EUT L 153 af 18.6.2010, s. 13. ) Direktiv 2010/31/EU fremmer reduktion af energifor- bruget i det byggede miljø, men understreger også, at bygningssektoren er en vigtig kilde til CO,-udledning. lfølge — Europa-Parlamentets  og — Rådets — direktiv 2009/125/EF af 21. oktober 2009 om rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energirela- terede produkter (?) skal der fastsættes mindstekrav til sådanne produkters energieffektivitet. Når medlemssta- terne fastsætter nationale krav til tekniske bygningsinstal- lationer, er det nødvendigt, at de tager hensyn til gennemførelsesforanstaltningerne  til  dette — direktiv. Ydeevnen af de byggevarer, der benyttes ved beregnin- gerne i medfør af dette direktiv, bør bestemmes i over- ensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 305/2011 af 9. marts 2011 om fast- læggelse af harmoniserede betingelser for markedsføring af byggevarer og om ophævelse af Rådets direktiv 89/106/EØF () Målet om omkostningseffektive eller omkostningsopti- male energieffektivitetsniveauer kan under visse omstæn- digheder gøre det berettiget, at medlemsstaterne stiller omkostningseffektive eller omkostningsoptimale krav til bygningsdele, som i praksis vil skabe hindringer for visse bygningskonstruktive eller tekniske løsninger, foruden at de vil stimulere anvendelsen af energirelaterede produkter med bedre energimæssig ydeevne. Rammen for sammenligningsmetoden foreskriver en række foranstaltninger, der som fastlagt i bilag III til direktiv 2010/31/EU omfatter etablering af referencebyg- ninger, definition af energieffektivitetsforanstaltninger, der skal anvendes på referencebygningerne, vurdering af (?) EUT L 285 af 31.10.2009, s. 10. () EUT L 88 af 4.4.2011, s. 5.