1.12.2010 Den Europæiske Unions Tidende L 315/35 KOMMISSIONENS AFGØRELSE af 30. november 2010 om afslutning af regnskaberne for visse betalingsorganer i Tyskland vedrørende de udgifter, der finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL), for regnskabsåret 2009 (meddelt under nummer K(2010) 8277) (Kun den tyske udgave er autentisk) (2010/730/EU) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik ()), særlig artikel 30 og artikel 32, stk. 8, efter høring af Komitéen for Landbrugsfondene, og ud fra følgende betragtninger: (1) (4) Kommissionens afgørelse 2010/258/EU ?) afsluttede regnskaberne for regnskabsåret 2009 for alle betalings- organerne undtagen de tyske betalingsorganer »Baden- Wirttemberg«, »Hessen«, »IBH« og »Helaba«, de italienske betalingsorganer »AGEA« og »ARBEA« og det rumænske betalingsorgan »PIAA«. Efter at der er blevet fremsendt nye oplysninger og efter yderligere kontrol, kan Kommissionen nu vedtage en afgørelse om, at regnskaberne fra de tyske betalings- organer »Baden-Wirttemberg«, »Hessen«, »IBH« og »Helaba« er fuldstændige, nøjagtige og pålidelige. Artikel 10, stk. 2, første afsnit, i Kommissionens forord- ning (EF) nr. 885/2006 af 21. juni 2006 om gennem- førelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) mnr. 1290/2005 for så vidt angår godkendelse af betalings- organer og andre organer og regnskabsafslutning for EGFL og ELFUL (?) bestemmer, at de beløb, der som følge af beslutningen om regnskabsafslutning omhandlet i forordningens artikel 10, stk. 1, første afsnit, skal tilba- gebetales af eller udbetales til den enkelte medlemsstat, fastsættes ved, at de månedlige betalinger, der er foretaget for det pågældende regnskabsår, dvs. 2009, trækkes fra de udgifter, der er anerkendt for samme regnskabsår i henhold til stk. 1. Kommissionen trækker dette beløb fra eller lægger det til den månedlige betaling vedrørende de udgifter, der er afholdt i den anden måned efter den måned, hvor afgørelsen om regnskabsafslutning træffes. I henhold til artikel 32, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1290/2005 bæres de finansielle konsekvenser af den ()) EUT L 209 af 11.8.2005, s. 1. (?) EUT L 112 af 5.5.2010, s. 17. () EUT L 171 af 23.6.2006, s. 90. manglende inddrivelse som følge af uregelmæssigheder af den pågældende medlemsstat med 50% og af EU- budgettet med 50 %, hvis inddrivelsen af disse beløb ikke har fundet sted inden for en frist på fire år efter datoen for den første administrative eller retslige konsta- tering eller otte år, hvis inddrivelsen er genstand for søgsmål ved de nationale domstole. Artikel 32, stk. 3, i nævnte forordning  forpligter  medlemsstaterne — til sammen med årsregnskaberne at tilsende Kommissionen en sammenfattende oversigt over de inddrivelsespro- cedurer, der er iværksat som følge af uregelmæssigheder. Der findes detaljerede bestemmelser om medlemssta- ternes pligt til at indberette de beløb, der skal inddrives, i forordning (EF) nr. 885/2006. I bilag III til nævnte forordning findes modellen for den tabel, som medlems- staterne skulle fremlægge i 2010. Kommissionen bør på basis af de tabeller, som medlemsstaterne har udfyldt, vedtage en afgørelse om de finansielle konsekvenser af den manglende inddrivelse af beløb, der er udbetalt som følge af uregelmæssigheder, der er mere end henholdsvis fire eller otte år gamle. Denne afgørelse foregriber ikke fremtidige overensstemmelsesafgørelser efter artikel 32, stk. 8, i forordning (EF) nr. 1290/2005. Medlemsstaterne kan i henhold til artikel 32, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1290/2005 beslutte ikke at fortsætte inddrivelsen. En sådan beslutning kan kun træffes, hvis de allerede påløbne og de yderligere forventede udgifter til inddrivelse tilsammen vil være større end det beløb, der skal inddrives, eller hvis inddrivelse ikke er mulig på grund af, at debitor eller de personer, der er juridisk ansvarlige for uregelmæssigheden, er insolvente, hvilket skal være konstateret og anerkendt i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning. Hvis denne beslut- ning er truffet inden for en frist på fire år efter datoen for den første administrative eller retslige konstatering eller på otte år, hvis inddrivelsen er genstand for søgsmål ved de nationale domstole, bør de finansielle konsekvenser af den manglende inddrivelse bæres af EU-budgettet med 100 %. I den sammenfattende oversigt, der er omhandlet i artikel 32, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1290/2005, angives de beløb, for hvilke medlemsstaten har besluttet ikke at fortsætte inddrivelsesprocedurerne, samt begrun- delsen for beslutningen herom. Disse beløb betales ikke af de pågældende medlemsstater, men derimod over EU- budgettet. Denne afgørelse foregriber ikke fremtidige overensstemmelsesafgørelser efter artikel 32, stk. 8, i nævnte forordning. Når Kommissionen afslutter regnskaberne for de berørte betalingsorganer, skal den tage hensyn til de beløb, der allerede er blevet tilbageholdt fra de berørte medlems- stater på grundlag af afgørelse 2010/258/EU.