L 218/2 Den Europæiske Unions Tidende 19.8.2010 FORORDNINGER KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 744/2010 af 18. august 2010 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1005/2009 om stoffer, der nedbryder ozonlaget, for så vidt angår kritiske anvendelser af haloner (EØS-relevant tekst) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1005/2009 af 16. september 2009 om stoffer, der nedbryder ozonlaget (!), særlig artikel 13, stk. 2, og ud fra følgende betragtninger: Halon 1301, halon 1211 og halon 2402 (i det følgende benævnt »haloner«) er ozonnedbrydende stoffer, som er opført på listen over kontrollerede stoffer i gruppe III i bilag I til forordning (EF) nr. 1005/2009. Produktion af dem i medlemsstaterne har i overensstemmelse med Montrealprotokollen været forbudt siden 1994. Imid- lertid er de fortsat tilladt til kritiske anvendelser som anført i bilag VI til forordning (EF) nr. 1005/2009. Som krævet i artikel 4, stk. 4, nr. iv), i Europa-Parlamen- tets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget ?), har Kommissionen gennemgået forordningens bilag VIL Kommissionen har i den forbindelse vurderet de aktuelle anvendelser af haloner og set på, om der findes og indføres teknisk og økonomisk gennemførlige alterna- tiver eller teknologier, der er acceptable ud fra et miljø- og sundhedssynspunkt (i det følgende benævnt »alterna- tiver«). I mellemtiden er forordning (EF) nr. 2037/2000 blevet erstattet af forordning (EF) nr. 1005/2009, idet bilag VII til forordning (EF) nr. 2037/2000 uændret er blevet til bilag VI til forordning (EF) nr. 1005/2009. Gennemgangen har afdækket nogle uoverensstemmelser mellem medlemsstaternes fortolkninger af, hvilke anven- delser af haloner der er kritiske som beskrevet i bilag VI til forordning (EF) nr. 1005/2009. De enkelte anven- ()) EUT L 286 af 31.10.2009, s. 1. (?) EFT L 244 af 29.9.2000, s. 1. delser af haloner bør derfor beskrives mere udførligt med nøje angivelse af udstyrets eller anlæggets kategori, formålet med anvendelsen, typen af halonbrandsluk- ningsudstyr eller -anlæg og halontypen. Gennemgangen har også vist, at haloner med få undta- gelser ikke længere er nødvendige for at opfylde beho- vene for brandsikring i nye konstruktioner af udstyr og nye anlæg, og at der nu rutinemæssigt installeres alterna- tiver. Der vil dog fortsat være behov for halonbrandsluk- kere og -brandslukningsanlæg i visse former for udstyr, som er eller vil blive produceret til eksisterende konstruk- tioner. Gennemgangen har tillige vist, at haloner er under udskiftning eller med tiden vil kunne udskiftes med alter- nativer til rimelige omkostninger til de fleste brandsik- ringsformål, uanset om de er indbygget i eksisterende udstyr og anlæg eller i udstyr, der produceres til eksiste- rende konstruktioner. På baggrund af den øgede disponibilitet og indførelse af alternativer er det derfor hensigtsmæssigt for hver anven- delse at fastsætte udløbsdatoer, hvorefter anvendelse af haloner i nyt udstyr og nye anlæg ikke længere udgør en kritisk anvendelse, og installationen af halonbrand- slukkere og -brandslukningsanlæg derfor ikke længere er tilladt. I forbindelse med definitionen af »nyt udstyr« og »nye anlæg« bør der tages behørigt hensyn til, i hvilken fase af udstyrets og anlæggets livscyklus konstruktionen af det rum, hvor der er behov for brand- beskyttelse, reelt fastlægges. For hver anvendelse er det også hensigtsmæssigt at fast- sætte slutdatoer, hvorefter anvendelsen af haloner i brandslukkere og brandslukningsanlæg i alt udstyr og alle anlæg ikke længere udgør en kritisk anvendelse, uanset om de findes i eksisterende udstyr og eksisterende anlæg eller i udstyr, der produceres eller vil blive produ- ceret til eksisterende konstruktioner. Anvendelse af haloner vil derefter ikke længere være tilladt, og alle halonbrandslukkere  og —-brandslukningsanlæg — bør udskiftes, omstilles eller tages ud af brug inden slut- datoen, jf. artikel 13, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1005/2009.