L 28/62 Den Europæiske Unions Tidende 2.2.2011 RÅDETS AFGØRELSE 2011/72/FUSP af 31. januar 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 29, og ud fra følgende i betragtninger: (1) — Den 31. januar 2011 bekræftede Rådet sin fulde solida- ritet med og støtte til Tunesien og dets folk i deres bestræbelser for at indføre et stabilt demokrati, retsstats- forhold, demokratisk pluralisme og fuld respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsret- tigheder. (2) — Rådet besluttede desuden at vedtage restriktive foranstalt- ninger over for de personer, der er ansvarlige for uret- mæssig tilegnelse af den tunesiske stats midler, og som derved berøver det tunesiske folk udbyttet af den bære- dygtige udvikling af dets økonomi og samfund og under- minerer udviklingen af demokrati i landet. (3) — Der er behov for yderligere handling fra Unionens side for at iværksætte visse foranstaltninger — VEDTAGET DENNE AFGØRELSE: Artikel 1 1. —Alle pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører, ejes, besiddes eller kontrolleres af de personer, der er ansvarlige for uretmæssig tilegnelse af den tunesiske stats midler, og fysiske eller juridiske personer eller enheder med tilknytning til dem, jf. listen i bilaget, indefryses. 2. Ingen pengemidler eller økonomiske ressourcer må hverken direkte eller indirekte stilles til rådighed for eller være til fordel for de fysiske eller juridiske personer eller enheder, der er opført på listen i bilaget. 3. —En medlemsstats kompetente myndighed kan på sådanne vilkår, som den skønner hensigtsmæssige, tillade, at visse inde- frosne pengemidler eller økonomiske ressourcer frigives, eller at visse pengemidler eller økonomiske ressourcer stilles til rådighed efter at have konstateret, at de pågældende pengemidler eller økonomiske ressourcer: a) er nødvendige til at dække basale behov hos de personer, der er opført på listen i bilaget, og de familiemedlemmer, som disse har forsørgerpligt over for, herunder betaling af føde- varer, husleje eller renter og afdrag på hypotekslån, medicin og lægebehandling, skatter, forsikringspræmier og offentlige forbrugsafgifter b) alene er bestemt til betaling af rimelige honorarer og godt- gørelse af udgifter i forbindelse med juridisk bistand c) alene er bestemt til betaling af afgifter eller gebyrer til ruti- nemæssig opbevaring eller forvaltning af indefrosne penge- midler eller økonomiske ressourcer eller d) er nødvendige til afholdelse af ekstraordinære udgifter, såfremt den kompetente myndighed senest to uger før tilla- delsen gives har meddelt den kompetente myndighed i de øvrige medlemsstater og Kommissionen om årsagen til, at den skønner, at der bør gives en særlig tilladelse. En medlemsstat underretter de øvrige medlemsstater og Kommissionen om alle tilladelser, den giver i medfør af dette stykke. 4. —Uanset stk. 1 kan en medlemsstats kompetente myndig- heder give tilladelse til frigivelse af visse indefrosne pengemidler eller økonomiske ressourcer, hvis følgende betingelser er opfyldt: a) pengemidlerne eller de økonomiske ressourcer er omfattet af en retslig, administrativ eller voldgiftsmæssig afgørelse om tilbageholdelsesret, der er truffet inden den dato, hvor den i artikel 1, stk. 1, omhandlede fysiske eller juridiske person, enhed eller organ blev optaget i bilaget, eller af en retslig, administrativ eller voldgiftsmæssig afgørelse, der er truffet før nævnte dato b) pengemidlerne eller de økonomiske ressourcer skal udeluk- kende anvendes til at opfylde fordringer, der er sikret ved en sådan tilbageholdelsesret eller er anerkendt som gyldige ved en sådan dom, afgørelse eller kendelse, inden for de grænser, som er fastsat ved gældende lovgivning og administrative bestemmelser om sådanne fordringshaveres rettigheder afgørelsen om tilbageholdelsesret eller dommen, afgørelsen eller kendelsen er ikke til fordel for en fysisk eller juridisk person, enhed eller organ, der er opført i bilaget, og o = d) anerkendelse af afgørelsen om tilbageholdelsesret eller dommen, afgørelsen eller kendelsen er ikke i strid med almindelige retsprincipper i den pågældende medlemsstat.