L 59/14 Den Europæiske Unions Tidende 1.3.2012 AFGØRELSER KOMMISSIONENS AFGØRELSE af 13. juli 2011 om afgifter til fordel for Interbev (meddelt under nummer C(2011) 4923) (Kun den franske udgave er autentisk) (2012/131/EU) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit ()), efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med artikel 108, stk. 2, første afsnit, i traktaten om Den Europæiske Unions funktions- måde og under henvisning til disse bemærkninger og ud fra følgende betragtninger: I SAGSFORLØB (1) — I forlængelse af de oplysninger, som Europa-Kommis- sionen havde fået om den omhandlede foranstaltning, adspurgte den ved brev af 2. oktober 2001 de franske myndigheder om denne foranstaltning. Frankrigs Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union svarede Kommissionen ved brev af 9. november 2001. (2) Da foranstaltningen er blevet indført uden forudgående tilladelse fra Kommissionen, er den blevet opført i regi- stret over uanmeldt støtte under nummer NN 39/03. (3) > Kommissionen indledte ved brev af 9. juli 2003 (ref. K(2003) 2057 endelig) proceduren efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktions- måde (TEUF) over for den omhandlede støtte. (4) — Beslutningen om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (?). Kommissionen opfor- drede de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til den omhandlede støtte. Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra interesserede parter. De franske myndigheder frem- sendte deres bemærkninger ved brev af 8. og 10. oktober 2003, 13. september 2005 og 29. september 2005. () Med virkning fra den 1. december 2009 er EF-traktatens artikel 87 og 88 blevet erstattet af henholdsvis artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Indholdet i bestemmelserne er dog stort set uændret. I denne afgørelse skal henvisninger til artikel 107 og 108 i TEUF efter omstændighederne forstås som henvisninger til EF-traktatens artikel 87 og 88. ?) Kommissionens beslutning K(2003) 2057 endelig af 9. juli 2003 (EUT C 189 af 9.8.2003, s. 21). 6) Den 25. februar 2011 blev der sendt en anmodning om supplerende oplysninger til Frankrig. Der blev afholdt et møde den 29. marts 2011. De franske myndigheder svarede ved brev af 24. maj 2011. I]l BESKRIVELSE AF DEN OMHANDLEDE FORANSTALT- NING 1. AFGIFTER TIL FORDEL FOR INTERBEV 1.1. BRANCHEORGANISATIONERNE OG ORDNINGEN MED FRIVILLIGE AFGIFTER, DER BLEV GJORT OBLIGATO- RISKE Brancheorganisationer er sektoropdelte organisationer, som består af de mest repræsentative faggrupper inden for landbrugsproduktion og evt. inden for forarbejdning, afsætning og distribution. Brancheorganisationerne skal godkendes af den kompetente administrative myndighed. Brancheorganisationerne og deres opgaver og funktion er reguleret ved $ 1.631-1 ff. i Code rural (landbrugsloven). De kompetente myndigheder skal kontrollere, at forskel- lige kriterier er opfyldt, før de kan godkende en branche- organisation. De skal bl.a. sikre sig, at organisationens vedtægter er i overensstemmelse med loven ($ 1.632-1 i Code rural), og at de foreninger, der er medlemmer af brancheorganisationen, er repræsentative. Brancheorganisationerne  har til formål at træffe foranstaltninger, der er til gavn for alle virksomheder i sektoren, og kan indgå de aftaler, der er brug for. Disse aftaler og de frivillige afgifter, der opkræves for at finansiere foranstaltningerne i disse aftaler, kan efterføl- gende — forudsat at de er i overensstemmelse med de målsætninger, der er opstillet i loven — blive gjort obli- gatoriske (»udvidet«) for alle aktører i sektoren ved udste- delse af en tværministeriel bekendtgørelse (arrété), uanset om disse aktører er tilsluttet en faglig organisation, der er medlem af brancheorganisationen. Det egentlige formål med disse aftaler er at forbedre kendskabet til markedet, styrke de faglige relationer, højne kvaliteten og iværk- sætte salgsfremstød. Ifølge Code rural må aftalerne kun udvides, hvis de er af »fælles interesse« og baseret på foranstaltninger, der er »i overensstemmelse med almene hensyn og forenelige med reglerne i den fælles landbrugspolitik« (jf. $ 1.632-3 i Code rural).