23.8.2012 Den Europæiske Unions Tidende L 227/11 AFGØRELSER KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE af 21. august 2012 i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF om, hvorvidt Den Østlige Republik Uruguay yder en tilstrækkelig beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med automatisk behandling af personoplysninger (meddelt under nummer C(2012) 5704) (EØS-relevant tekst) (2012/484/EU) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (!), særlig artikel 25, stk. 6, efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyt- telse (?), og ud fra følgende betragtninger: (1) (4) Medlemsstaterne skal i henhold til direktiv 95/46/EF fast- sætte bestemmelser om, at videregivelse af personoplys- ninger til et tredjeland kun må finde sted, hvis det pågæl- dende tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelses- niveau, og medlemsstaternes love til gennemførelse af direktivets øvrige bestemmelser overholdes inden videre- givelsen. Kommissionen kan fastslå, at et tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. I så fald kan der videre- gives personoplysninger fra medlemsstaterne, uden at yderligere garantier er påkrævet. Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet for personoplys- ninger er tilstrækkeligt, skal i henhold til direktiv 95/46/EF ske på grundlag af samtlige de forhold, der har indflydelse på en videregivelse eller en type videre- givelse af oplysninger og under hensyntagen til en række faktorer som anført i direktivets artikel 25, der er rele- vante for den pågældende videregivelse. Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet er tilstrækkeligt, og vedtagelsen og gennemførelsen af afgørelser i henhold (1) EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31. (P) Brev af 31.8.2011. til artikel 25, stk. 6, i direktiv 95/46/EF skal på grund af tredjelandenes forskellige opfattelser af begrebet beskyt- telse af personoplysninger foretages ud fra en række kriterier, der skal sikre, at der ikke vilkårligt eller uberet- tiget diskrimineres mod eller mellem tredjelande, hvor lignende forhold gør sig gældende, eller skabes skjulte handelshindringer under hensyntagen til Den Europæiske Unions nuværende internationale forpligtelser. Den Østlige Republik Uruguays politiske forfatning, der blev vedtaget i 1967, omfatter ikke en udtrykkelig aner- kendelse af retten til privatlivets fred og beskyttelse af personoplysninger. Fortegnelsen over de grundlæggende rettigheder udgør imidlertid ikke en lukket liste, da det i forfatningens artikel 72 fastsættes, at de i forfatningen anførte rettigheder, forpligtelser og garantier ikke udelukker andre, som er affødt af den menneskelige personlighed, eller som afledes fra den republikanske regeringsform. I artikel 1 i lov nr. 18.331 af 11. august 2008 om beskyttelse af personoplysninger og »habeas data«-retsmidlet (Ley N? 18.331 de Proteccion de Datos Personales y Accion de »Habeas Data«) fastsættes det udtryk- keligt, at retten til beskyttelse af personoplysninger er iboende i mennesket, så denne er omfattet af artikel 72 i republikkens forfatning. I forfatningens artikel 332 fast- sættes det, at de bestemmelser i forfatningen, som aner- kender fysiske personers rettigheder, og de bestemmelser, der giver offentlige myndigheder rettigheder og pålægger dem forpligtelser, også finder anvendelse, selv om der ikke findes en specifik gennemførelsesforordning; i så tilfælde finder de bagved liggende principper i lignende love, de generelle retsprincipper og generelt accepterede doktriner anvendelse. Retsreglerne for beskyttelse af personoplysninger i Den Østlige Republik Uruguay er i vid udstrækning baseret på reglerne i direktiv 95/46JEF og er fastsat i lov nr. 18.331 af 11. august 2008 om beskyttelse af personoplysninger og »habeas data«-retsmidlet (Ley N? 18.331 de Proteccién de Datos Personales y Accién de »Habeas Data«). De omfatter fysiske og juridiske personer. Loven suppleres desuden af dekret nr. 414/009 af 31. august 2009, der blev vedtaget for at præcisere en