18.12.2010 Den Europæiske Unions Tidende L 335/43 KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 1218/2010 af 14. december 2010 om anvendelse af artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse kategorier af specialiseringsaftaler (EØS-relevant tekst) EUROPA-KOMMISSIONEN HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2821/71 af 20. december 1971 om anvendelse af bestemmelserne i trakta- tens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis (!), efter offentliggørelse af et udkast til denne forordning, efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopol- spørgsmål, og ud fra følgende betragtninger: (1) Ifølge forordning (EØF) nr. 2821/71 kan Kommissionen ved forordning anvende artikel 101, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (%) på visse af de af traktatens artikel 101, stk. 1, omfattede kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis vedrørende specialisering, herunder på aftaler, der er nødvendige til specialiseringens gennemførelse. Kommissionens forordning (EF) nr. 2658/2000 af 29. november 2000 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af specialiseringsaftaler (?) definerer kategorier af specialiseringsaftaler, som af Kommissionen anses for normalt at opfylde betingelserne i traktatens artikel 101, stk. 3. I betragtning af de globalt positive erfaringer med anvendelsen af nævnte forord- ning, som udløber den 31. december 2010, samt under henvisning til de erfaringer, der er indhøstet siden dens udstedelse, bør der vedtages en ny gruppefritagelsesfor- ordning. (1) EFT L 285 af 29.12.1971, s. 46. (?) EFT L 304 af 5.12.2000, s. 3. (") Med virkning fra den 1. december 2009 er EF-traktatens artikel 81 blevet til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funk- tionsmåde (TEUF). De to artikler er i alt væsentligt identiske. I denne forordning skal henvisninger til artikel 101 i TEUF læses som henvisninger til EF-traktatens artikel 81, hvor det er relevant. TEUF indførte tillige visse ændringer i terminologien, såsom udskift- ningen af »Fællesskab« med »Union«, og »fællesmarked« med »indre marked«. Terminologien i TEUF vil blive benyttet i hele denne forordning. ) Denne forordning bør både sikre en effektiv beskyttelse af konkurrencen og skabe tilstrækkelig retssikkerhed for virksomhederne. Ved virkeliggørelsen af disse mål bør der tages hensyn til behovet for at forenkle den admini- strative kontrol og lovgivningsrammerne i videst muligt omfang. For specialiseringsaftaler mellem parter, der ikke når op over en vis markedsstyrke, kan det med hensyn til anvendelse af traktatens artikel 101, stk. 3, generelt antages, at aftalernes positive virkninger vil opveje enhver negativ indvirkning på konkurrencen. For anvendelse af traktatens artikel 101, stk. 3, ved forordning er det ikke nødvendigt at definere, hvilke aftaler der kan falde ind under traktatens artikel 101, stk. 1. I den individuelle vurdering af aftaler efter trakta- tens artikel 101, stk. 1, må der tages hensyn til mange faktorer, i særdeleshed til markedsstrukturen på det rele- vante marked. Anvendelsen af den fritagelse, der fastsættes i denne forordning, bør begrænses til de aftaler, der med tilstræk- kelig sikkerhed kan antages at opfylde betingelserne i traktatens artikel 101, stk. 3. Aftaler om specialisering inden for produktionen vil højst sandsynligt bidrage til at forbedre produktionen eller distributionen af varerne, hvis parterne har komplemen- tære kompetencer, aktiver eller aktiviteter og derved kan koncentrere sig om fremstillingen af visse varer og således arbejde mere rationelt og udbyde varerne til lavere priser. Det samme gælder normalt også for speci- aliseringsaftaler vedrørende forberedelse af tjenesteydelser. Når der forefindes en effektiv konkurrence, må det forventes, at forbrugerne får en rimelig andel af de dermed forbundne fordele. Sådanne fordele kan opnås ved aftaler, hvor en af parterne helt eller delvis giver afkald på at fremstille bestemte produkter eller forberede bestemte tjeneste- ydelser til fordel for en anden part (»ensidig specialise- ring«), aftaler, hvor hver part helt eller delvis giver afkald på at fremstille bestemte produkter eller forberede bestemte tjenesteydelser til fordel for en anden part (»gensidig specialisering«), og aftaler, hvor parterne forpligter sig til at fremstille bestemte produkter eller forberede bestemte tjenesteydelser i fællesskab (»fælles produktion«). For så vidt angår denne forordning,