Nr. L 143/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 6. 95 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1442/95 af 26. juni 1995 om ændring af bilag I, II, III og IV til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (Tekst af betydning for EØS) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsæt- telse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærmedicinske præparater i animalske levneds- midler ()), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1441/95 ?), særlig artikel 7 og 8, og ud fra følgende betragtninger : I overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 2377/90 skal der gradvis fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af alle farmakologisk virksomme stof- fer, som inden for Fællesskabet anvendes i veterinærlæge- midler til behandling af dyr bestemt til levnedsmiddel- produktion ; maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer bør kun fastsættes, efter at Udvalget for Veterinærlægemidler har gennemgået alle relevante oplysninger vedrørende sikker- heden af rester af det pågældende stof for forbrugere af animalske levnedsmidler samt sådanne resters indflydelse på industriel forarbejdning af levnedsmidler ; ved fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncen- trationer af veterinærlægemidler i animalske levneds- midler er det nødvendigt at specificere de dyrearter, hvori sådanne rester vil kunne være til stede, de koncentratio- ner, der må være til stede i hvert af de relevante væv fra det behandlede dyr (målvæv), og arten af den rest, som er relevant for overvågningen af rester (restmarkøsr) ; for at lette den rutinemæssige overvågning af lægemiddel- rester, som fastsat i den relevante fællesskabslovgivning, bør der i almindelighed fastsættes maksimalgrænseværdier () EFT nr. L 224 af 18. 8. 1990, s. 1. É) Se side 22 i denne Tidende. for restkoncentrationer i lever eller nyrer; imidlertid er lever og nyrer hyppigt fjernet fra dyrekroppe i interna- tional handel, og der bør derfor også altid fastsættes maksimalgrænseværdier — for —restkoncentrationer i muskelvæv eller fedtvæv ; for veterinærlægemidler til behandling af æglæggende fugle, malkedyr eller honningbier skal der også fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i æg, mælk eller honning; carazolol,' diazinon og spiramycin (gælder for kvæg og kyllinger) bør medtages i bilag I til forordning (EØF) nr. 2377/90 ; lecirelin, natrium dichlorisocyanurat, dinoprosttrometha- min, saltsyre, æblesyre L-vinsyre og diævkivalentsalte af natrium, kalium og calcium, benzylalkohol, ethanol, n- butanol bør medtages i bilag II til forordning (EØF) nr. 2377/90 ; for at gøre det muligt at fuldføre videnskabelige undersø- gelser bør danofloxacin og erythromycin medtages i bilag III til forordning (EØF) nr. 2377/90 ; for at gøre det muligt at fuldføre videnskabelige undersø- gelser bør gyldighedsperioden for de midlertidige maksi- malværdier, som tidligere er defineret i bilag III til forord- ning (EØF) nr. 2377/90, forlænges for tylosin og spira- mycin (gælder for svin); det har vist sig, at der ikke kan opstilles maksimumsgræn- seværdier for rester af furazolidon, idet rester af dette stof i en hvilken som helst mængde i levnedsmidler af animalsk oprindelse vil kunne udgøre en sundhedsfare for forbrugeren. Furazolidon bør derfor indføjes i bilag IV til forordning (EØF) nr. 2377/90 ; der bør fastsættes en tidsfrist på 60 dage inden ikrafttræ- delsen af denne forordning for at give medlemsstaterne mulighed for at foretage de tilpasninger, som måtte være nødvendige i de tilladelser til at markedsføre de pågæl- dende veterinærlægemidler, der er givet i medfør af