8. 6. 95 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr, L 125/1 (Retsakter hvis offentliggørelse er obligatorisk) RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1287/95 af 22. maj 1995 om ændring af forordning (EØF) nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 43, under henvisning til forslag fra Kommissionen ()), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (?, under henvisning til udtalelse fra Revisionsretten (?), og ud fra følgende betragtninger : Ansvaret for kontrollen med udgifterne under EUGFL, Garantisektionen, påhviler først og fremmest medlemssta- terne, der udpeger bestemte kontorer og organer til at betale udgifterne ; medlemsstaterne er ansvarlige for en fuldstændig og effektiv kontrol; Kommissionen, der er ansvarlig for EF-budgettets gennemførelse, skal efterprøve de forhold, hvorunder udbetalingerne og kontrøllen er gennemført ; Kommissionen må kun finansiere udgifter, når der foreligger den fornødne garanti for, at fællesskabs- bestemmelserne er overholdt ; inden for et decentraliseret system for forvaltning af EF-udgifter er det væsentligt, at Kommissionen som den institution, der er ansvarlig for finansieringen, får adgang til og mulighed for at foretage enhver form for efterprøvning af forvaltningen af udgif- terne, som den anser for nødvendig, og at der er effektiv og fuldstændig åbenhed og gensidig bistand mellem medlemsstaterne og Kommissionen ; ved regnskabsafslutningen er Kommissionen kun i stand til inden for en rimelig frist at bestemme de samlede udgifter, der kan afholdes over Garantisektionens almin- delige regnskab, hvis den har tilstrækkelig sikkerhed for, at den nationale kontrol er tilstrækkelig og gennemsigtig, og at de udbetalende organer har efterprøvet, om de beta- lingsansøgninger, de behandler, er lovlige og korrekte ; det bør derfor fastsættes, at medlemsstaterne godkender () EFT nr. C 284 af 12. 10. 1994, s. 1. (?) EFT nr. C 89 af 10. 4. 1995. () EFT nr. C 383 af 31. 12. 1994, s. 1. de udbetalende organer; for at sikre ensartethed med hensyn til de normer, der kræves for godkendelse i medlemsstaterne, udarbejder Kommissionen retnings- linjer for de kriterier, der skal anvendes ; i denne forbin- delse bør der kun finansieres udgifter, der er afholdt af udbetalende organer, som medlemsstaterne har godkendt ; med henblik på den nationale kontrols gennemsigtighed, bla. med hensyn til procedurerne for betalingsanvisning, udgifternes fastsættelse og betaling, kan det eventuelt være nødvendigt at begrænse antallet af de kontorer og organer, som disse ansvarområder uddelegeres til, dog under hensyntagen til de enkelte medlemsstaters forfatnings- mæssige regler ; den decentrale forvaltning af EF-midlerne, navnlig efter reformen af den fælles landbrugspolitik, medfører, at der skal udpeges adskillige udbetalende organer; som følge heraf skal der, når en medlemsstat godkender mere end ét udbetalende organ, etableres et forbindelsesorgan, der skal fremme en ensartet forvaltning af midlerne, sikre forbin- delsen mellem Kommissionen og de forskellige godkendte udbetalende organer og sørge for, at de af Kommissionen ønskede oplysninger vedrørende flere udbetalende organers transaktioner hurtigt stilles til rådig- hed ; : det er strengt nødvendigt at forkorte fristen for vedtagelse af beslutningen om regnskabsafslutningen ; der bør derfor i videst muligt omfang drages nytte af edb ved udarbej- delsen af de oplysninger, der skal sendes til Kommissio- nen ; når Kommissionen foretager sin efterprøvning, bør den have fuldstændig og umiddelbar adgang til de oplys- ninger, der vedrører udgifterne, både på papir og på edb; én samlet årlig beslutning om regnskabsafslutning giver anledning til mange vanskeligheder, fordi den for et givet regnskabsår for alle foranstaltninger henhørende under EUGFL, Garantisektionen, i alle  medlemsstaterne samtidig omfatter regnskabskontrol og kontrol af udgif- ternes overensstemmelse med EF-retsforskrifterne ; denne samlede beslutning kan kun træffes med forsinkelse og ledsages alligevel af forbehold og udskilte beløb ; beslut- ningen bør derfor opsplittes i to typer beslutninger : den