31. 12. 94 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 349/71 RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsættelse af fællesskabsprocedurer på området for den fælles handelspolitik med henblik på at sikre udøvelsen af Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regie RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Euro- pæiske Fællesskab, særlig artikel 113, under henvisning til forskrifterne om de fælles markeds- ordninger for landbrugsprodukter samt de forskrifter, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 235, og som gælder for varer fremstillet på basis af landbrugsproduk- ter, særlig til de bestemmelser deri, som muliggør en fravigelse af det almindelige princip om udelukkende at erstatte kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning med de i nævnte forskrifter fastsatte foranstaltninger, under henvisning til forslag fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (!), og ud fra følgende betragtninger: Den fælles handelspolitik bør bygge på ensartede princip- per, navnlig med hensyn til beskyttelse af handelen; ved Rådets forordning (EØF) nr. 2641/84 af 17. septem- ber 1984 om styrkelse af den fælles handelspolitik, særlig med hensyn til beskyttelse mod uretmæssig handelsprak- sis (?) indførtes der procedurer, der gjorde det muligt for Fællesskabet: — at imødegå enhver form for uretmæssig handelsprak- sis med henblik på at eliminere deraf følgende skade, og — at sikre, at Fællesskabet fuldt ud kan gøre sine rettigheder gældende i forhold til tredjelandes han- delspraksis; _ erfaringerne fra anvendelsen af forordninger (EØF) nr. 2641/84 har vist, at der stadig er behov for at behandle handelshindringer, der indføres eller videreføres af tredje- lande, og at den fremgangsmåde, der er fulgt i nævnte forordning, ikke har været fuldstændig effektiv; det forekommer derfor nødvendigt at indføre nye og forbedrede fællesskabsprocedurer for at sikre, at Fælles- (!) Udtalelse afgivet den 14. december 1994 (endnu ikke offent- liggjort i Tidende). (?) EFT nr. L 252 af 20. 9. 1984, s. 1. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 522/94 (EFT nr. L 66 af 10. 3. 1994, s. 10). skabet effektivt kan udøve sine rettigheder i henhold til de internationale handelsregler; de internationale handelsregler er hovedsagelig de regler, der er indført under WTO og angivet i bilagene til WTO-overenskomsten, men der kan også være tale om reglerne i enhver anden aftale, hvori Fællesskabet er part, og hvori der er fastsat regler, der finder anvendelse på handelen mellem Fællesskabet og tredjelande, og det er hensigtsmæssigt at give et klart begreb om den type aftaler, som der henvises til med udtrykket »internatio- nale handelsregler«; de ovennævnte fællesskabsprocedurer bør baseres på en retlig mekanisme i henhold til fællesskabsretten, der skal være fuldstændig gennemsigtig og sikre, at beslutningen om at beråbe sig Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler træffes på grundlag af kor- rekte faktuelle oplysninger og juridisk analyse; denne mekanisme har det sigte at tilvejebringe procedure- mæssige midler til at anmode om, at Fællesskabets insti- tutioner reagerer på handelshindringer, som indføres eller videreføres af tredjelande, og som forårsager skade eller andre negative handelsmæssige virkninger for så vidt der eksisterer en ret til indgreb over for sådanne hindringer i henhold til de relevante internationale regler for samhan- del; medlemsstaternes ret til at anvende denne mekanisme bør ikke indskrænke deres mulighed for at rejse det samme eller tilsvarende spørgsmål gennem de bestående fælles- skabsprocedurer og navnlig fot det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113; der bør tages hensyn til det ved traktatens artikel 113 nedsatte udvalgs institutionelle rolle ved udarbejdelse af rådgivning for Fællesskabets institutioner om alle handelspolitiske spørgsmål; dette udvalg bør derfor hol- des underrettet om udviklingen i individuelle sager, så det kan gøre sig overvejelser om deres bredere politiske konsekvenser;