L 140/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30.5.2002 ] (Retsakter hvis offentliggørelse er obligatorisk) EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 889/2002 af 13. maj 2002 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2027/97 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2, under henvisning til forslag fra Kommissionen (!), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ?), efter høring af Regionsudvalget, i henhold til proceduren i traktatens artikel 251 (”), og ud fra følgende betragtninger: (1) — Det er væsentligt, at den fælles transportpolitik sikrer passagerer, der udsættes for luftfartsulykker, et rimeligt erstatningsniveau. (2) > Den 28. maj 1999 blev en ny konvention om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring vedtaget i Montreal, og denne konvention opstiller nye, globale regler for erstatningsansvaret i forbindelse med ulykker ved international lufttransport, som skal afløse reglerne i Warszawa-konventionen af 1929 med senere ændringer (?). (3) — Warszawa-konventionen vil fortsat være gældende side- løbende med Montreal-konventionen på ubestemt tid. (4) — Montreal-konventionen indfører en ordning med ubegrænset erstatningsansvar ved flypassagerers død eller tilskadekomst. (5) — Fællesskabet har underskrevet Montreal-konventionen og dermed udtrykt sin hensigt om at tiltræde konventionen ved at ratificere den. () EFT C 337 E af 28.11.2000, s. 68 og EFT C 213 E af 31.7.2001, s. 298. (?) EFT C 123 af 25.4.2001, s. 47. (?) Europa-Parlamentets udtalelse af 5.4.2001 (EFT C 21 af 24.1.2002, s. 256), Rådets fælles holdning af 19.12.2001 (EFT 58 E af 5.3.2002, s. 8) og Europa-Parlamentets afgørelse af 12.3.2002. () EFT L 194 af 18.7.2001, s. 38. (6) — Rådets forordning (EF) nr. 2027/97 af 9. oktober 1997 om Lluftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (?) bør ændres for at bringe den i overensstem- melse med Montreal-konventionens bestemmelser, så der skabes en ensartet ordning for erstatningsansvar i forbindelse med international lufttransport. (7) —Denne forordning og Montreal-konventionen øger beskyttelsen af passagerer og deres pårørende og kan ikke fortolkes således, at deres beskyttelse forringes i forhold til gældende lovgivning på datoen for denne forordnings vedtagelse. (8) — På det indre marked for luftfart skelnes der ikke længere mellem national og international transport, og det vil derfor være hensigtsmæssigt, at erstatningsansvaret i Fællesskabet er det samme i både international og nati- onal transport. (9) — I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er det hensigtsmæssigt at gøre en indsats på fællesskabsplan for at skabe ensartede regler for alle Fællesskabets luft- fartsselskaber. (10) En ordning med ubegrænset erstatningsansvar i tilfælde af passagernes død eller tilskadekomst er rimelig inden for et sikkert og moderne luftfartssystem. (11) — Fællesskabets luftfartsselskaber bør ikke kunne påberåbe sig Montreal-konventionens  artikel  21, stk. 2, medmindre de kan bevise, at skaden ikke skyldes uagtsom eller forsætlig handling eller undladelse fra selskabernes eller deres ansattes eller agenters side. Ensartede erstatningsgrænser for erstatning ved tab, beskadigelse eller ødelæggelse af bagage og ved tab, som skyldes forsinkelse, som gælder alle rejser med Fællesska- bets luftfartsselskaber, vil sikre både passagerne og luft- fartsselskaberne enkle og tydelige regler og sætte passa- gerne i stand til at vide, hvornår yderligere forsikring er nødvendig. () EFT L 285 af 17.10.1997, s. 1.