L 203/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1.8.2002 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1400/2002 af 31. juli 2002 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsbranchen KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning nr. 19/65/EØF af 2. marts 1965 om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler og samordnet praksis ()), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1215/1999 , særlig artikel 1, efter offentliggørelse af et udkast til denne forordning (?), efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopols- pørgsmål, og ud fra følgende betragtninger: (1) — De hidtidige erfaringer inden for motorkøretøjsbranchen med hensyn til salg af nye motorkøretøjer og reservedele samt eftersalgsservice gør det muligt at afgrænse katego- rier af vertikale aftaler, som kan anses for generelt at opfylde betingelserne i artikel 81, stk. 3. (2) — På grundlag af disse erfaringer kan det konkluderes, at der inden for denne branche er behov for regler, som er strengere end bestemmelserne i Kommissionens forord- ning (EF) nr. 2790/1999 af 22. december 1999 om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på katego- rier af vertikale aftaler og samordnet praksis (). (3) — Disse strengere regler for gruppefritagelse (i det følgende benævnt »fritagelsen«) bør gælde for vertikale aftaler om køb eller salg af nye motorkøretøjer, vertikale aftaler om køb eller salg af reservedele til motorkøretøjer og verti- kale aftaler om køb eller salg af reparations- og vedlige- holdelsesydelser for sådanne køretøjer, hvis disse aftaler indgås mellem virksomheder, der ikke konkurrerer med hinanden, mellem visse konkurrenter eller af visse sammenslutninger af detailhandlere eller reparatører. Dette indbefatter vertikale aftaler, der indgås mellem en forhandler i detailleddet eller en autoriseret reparatør og en (under-)leverandør eller reparatør. Forordningen bør også gælde for disse vertikale aftaler, når de indeholder accessoriske bestemmelser om overdragelse eller udnyt- telse af immaterialrettigheder. Udtrykket »vertikale aftaler« bør derfor defineres således, at det omfatter både sådanne aftaler og tilsvarende samordnet praksis. () EFT 36 af 6.3.1965, s. 533/65. (?) EFT L 148 af 15.6.1999, s. 1. () EFT C 67 af 16.3.2002, s. 2. () EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21. Fritagelsen bør kun omfatte vertikale aftaler, som med tilstrækkelig sikkerhed kan antages at opfylde betingel- Vertikale aftaler, som falder ind under de kategorier, der er defineret i denne forordning, kan forbedre den økono- miske effektivitet inden for en produktions- eller distributionskæde ved at fremme en bedre koordinering mellem de deltagende virksomheder De kan navnlig medføre en reduktion af parternes transaktions- og distri- butionsomkostninger og en optimering af deres afsæt- Sandsynligheden for, at sådanne effektivitetstremmende virkninger opvejer eventuelle konkurrenceskadelige virk- ninger, som skyldes begrænsninger indeholdt i vertikale aftaler, afhænger af de deltagende virksomheders markedsstyrke og dermed af, i hvilket omfang disse virk- somheder er udsat for konkurrence fra andre leveran- dører af varer eller tjenesteydelser, som køberen anser for indbyrdes ombyttelige eller substituerbare på grund af deres egenskaber, pris eller anvendelsesformål. (4) serne i artikel 81, stk. 3. 6) nings- og investeringsniveau. (6) (7) Der bør fastsættes tærskler baseret på markedsandele, som afspejler leverandørernes markedsstyrke. Denne sektorspecifikke forordning bør desuden indeholde bestemmelser, som er strengere end dem, som følger af forordning (EF) nr. 2790/1999, især med hensyn til selektiv distribution. De tærskler, hvorunder vertikale aftalers fordele kan formodes at opveje deres restriktive virkninger, bør variere efter de forskellige typer vertikale aftalers egenskaber. Det kan derfor antages, at vertikale aftaler generelt indebærer sådanne fordele, hvis den pågældende leverandør har en markedsandel på højst 30 % på markedet for salg af nye motorkøretøjer eller reservedele, eller, når der anvendes et kvantitativt, selek- tivt distributionssystem til salg af nye motorkøretøjer, højst 40 %. Hvad angår eftersalgsservice, kan det antages, at vertikale aftaler, hvorved leverandøren fastsætter krite- rier for, hvordan hans autoriserede reparatører skal levere reparations- eller vedligeholdelsesydelser for motorkøretøjer af det pågældende mærke, og sørger for, at de får udstyr og undervisning med henblik på levering af sådanne ydelser, generelt indebærer sådanne fordele, hvis den pågældende leverandørs net af autoriserede reparatører har en markedsandel på højst 30 %. I forbin- delse med vertikale aftaler, der indeholder eksklusive leveringsforpligtelser, er det dog køberens markedsandel, der er relevant for fastlæggelsen af sådanne vertikale afta- lers samlede virkninger på markedet.