30. 6. 94 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 164/15 EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDET DIREKTIV 94/25/EF af 16. juni 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fritids- fartøjer EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Euro- pæiske Fællesskab, særlig artikel 100 A, under henvisning til forslag fra Kommissionen (), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2), i henhold til fremgangsmåden i traktatens arti- kel 189 B ?), og ] ud fra følgende betragtninger: Det indre marked indebærer et område uden indre græn- ser med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydel- ser og kapital; de forskellige medlemsstaters gældende love og admini- strative bestemmelser om fritidsfartøjers sikkerhed afviger fra hinanden i omfang og indhold; disse forskelle kan skabe hindringer for samhandelen og ulige konkurrence- vilkår på det indre marked; harmonisering af de nationale lovgivninger er den eneste måde, hvorpå disse hindringer for den frie handel kan . fjernes; den enkelte medlemsstat kan ikke alene opfylde dette mål på tilfredsstillende måde; i dette direktiv fast- sættes der kun krav, som er nødvendige for den frie omsætning af fritidsfartøjer; dette direktiv vedrører kun fritidsfartøjer med en mini- mumslængde på 2,5 m og en maksimal længde i henhold til IMO-reglerne og ISO-standarderne på 24 m; () EFT nr. C 123 af 15. 5. 1992, s. 7. (?) EFT nr. C 313 af 30. 11. 1992, s. 38. (?) Europa-Parlamentets udtalelse af 18. november 1992 (EFT nr. C 337 af 21. 12. 1992, s. 17). Rådets fælles holdning af 16. november 1993 (EFT nr. C 137 af 19. 5. 1994, s. 1). Europa-Parlamentets afgørelse af 9. marts 1994 (EFT nr. C 91 af 28. 3. 1994). afskaffelsen af de tekniske handelshindringer for fritids- fartøjer og komponenter dertil bør, i den udstrækning dette ikke kan ske ved gensidig anerkendelse af ækviva- lens mellem alle medlemsstaterne, ske ved brug af den nye metode, der er fastsat i Rådets resolution af 7. maj 1985 (?), og hvori der er fastsat en række væsentlige krav vedrørende sikkerhed og andre aspekter, der er af betyd- ning for almenvellet; i artikel 100 A, stk. 3, hedder det, at Kommissionens forslag inden for sundhed, sikkerhed, miljøbeskyttelse og forbrugerbeskyttelse skal bygge på et højt beskyttelsesniveau; de væsentlige krav udgør de kriterier, som fritidsfartøjer, delvis færdigbyggede fartøjer og komponenter dertil, monterede og umonterede, skal opfylde; der fastsættes i dette direktiv derfor kun væsentlige krav; for at gøre det lettere for fabrikanterne at bevise, at de væsentlige krav er overholdt, er det nødvendigt, at der på europæisk plan foreligger harmoniserede standarder for fritidsfartøjer og komponenter dertil; disse harmoniserede standarder på europæisk plan udarbejdes af privatretlige organer og skal bevare deres status som ikke-obligato- riske bestemmelser; i denne forbindelse anerkendes Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) og Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (CENELEC) som værende de organer, der er kompetente til at vedtage de harmoniserede standarder i overensstem- melse med de generelle retningslinjer for samarbejdet mellem Kommissionen og disse to organer, som blev undertegnet den 13. november 1984; i dette direktiv forstås ved en harmoniseret standard en teknisk specifika- tion (europæisk standard eller harmoniseringsdokument), som er vedtaget af et af disse organer eller af dem begge efter mandat fra Kommissionen i overensstemmelse med Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standar- der og forskrifter (%) samt i henhold til ovennævnte generelle retningslinjer; i betragtning af de iboende risici ved anvendelse af fritidsfartøjer og komponenter dertil er det nødvendigt at fastlægge procedurer for evaluering af overensstemmelsen med de væsentlige krav i direktivet; disse procedurer udformes på grundlag af den risikograd, som fritidsfartø- jer og komponenter dertil repræsenterer; hver overens- stemmelseskategori skal derfor suppleres med en adækvat (?) EFT nr. C 136 af 4. 6. 1985, s. 1. (”) EFT nr. L 109 af 26. 4. 1983, s. 8; direktivet er senest ændret ved direktiv 88/182/EØF (EFT nr. L 81 af 26. 3. 1988, s. 75). ,