17.9.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 249/21 KOMMISSIONENS DIREKTIV 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 86, stk. 3, og ud fra følgende betragtninger: (1) Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om Iliberalisering af markederne for teletjenester ()), senest ændret ved direktiv 1999/64J/EF (?), er blevet ændret betydeligt flere gange. Da der skal foretages yder- ligere ændringer, bør direktivet omredigeres af klarheds- hensyn. Traktatens artikel 86 giver Kommissionen ansvaret for at sikre, at medlemsstaterne overholder deres forpligtelser i henhold til fællesskabslovgivningen, for så vidt angår offentlige virksomheder og virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder. I medfør af artikel 86, stk. 3, kan Kommissionen specificere og klarlægge, hvilke forpligtelser denne artikel pålægger dem, og i den forbindelse fastsætte, hvilke betingelser der skal opfyldes, for at Kommissionen effektivt kan opfylde den forpligtelse til at føre tilsyn, som denne artikel pålægger den. Direktiv 90/388/EØF krævede, at medlemsstaterne skulle afskaffe særlige og eksklusive rettigheder til at udbyde teletjenester, i første omgang andre tjenester end taletele- foni, satellitkommunikation og mobilradiokommunika- tion, og indførte derefter gradvis fuld konkurrence på telekommunikationsmarkedet. Europa-Parlamentet og Rådet har desuden vedtaget en række andre direktiver efter EF-traktatens artikel 95 inden for dette område med det overordnede mål at skabe et indre marked for teletjenester ved at sikre åbne net (ONP) og forsyningspligtydelser på åbne og konkur- renceprægede markeder. Disse direktiver skal ophæves med virkning fra den 25. juli 2003, når de nye ramme- bestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester træder i kraft. De nye rammebestemmelser for elektronisk kommunika- tion består af et generelt direktiv, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om () EFTL 192 af 24.7.1990, s. 10. (?) EFT L 175 af 10.7.1999, s. 39. (6) ( ( ( ( ( 3' 4 6' EFT L 108 af 24.4.2002, s. EFT L 108 af 24.4.2002, s. >) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 7. s s ) ) ) ) ) EFT L 108 af 24.4.2002, s. 7) EFT L 201 af 31.7.2002, s. fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunika- tionsnet og -tjenester (rammedirektivet) (?) og fire speci- fikke direktiver, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelses- direktivet) (), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet) (?), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsy- ningspligtydelser og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsy- ningspligtsdirektivet) () og Europa-Parlamentets  og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behand- ling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (Direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunika- tion) (7). På baggrund af udviklingen i liberaliseringsprocessen og den gradvise åbning af telekommunikationsmarkederne i Europa siden 1990 bør nogle af definitionerne i direktiv 90/388/EØF og ændringerne heraf justeres for at afspejle den seneste teknologiske udvikling inden for tellekommu- nikation eller erstattes af hensyn til den konvergens, som har præget it-, medie- og telekommunikationssektoren i de senere år. Ordlyden af nogle bestemmelser bør så vidt muligt gøres klarere for at lette anvendelsen under hensyn til de relevante direktiver efter traktatens artikel 95 og til erfaringerne med gennemførelsen af direktiv 90/388/EØF som ændret. I dette direktiv tales der nu om »elektroniske kommuni- kationstjenester« og »elektroniske kommunikationsnet«, hvor man tidligere brugte udtrykkene »teletjenester« og »telenet«. Disse nye definitioner er nødvendige af hensyn til konvergensen, som har betydet, at man nu kan samle alle elektroniske kommunikationstjenester og/eller -net, der benyttes til fremføring af signaler ved hjælp af tråd- forbindelse, radiobølger, lyslederteknik eller andre elek- tromagnetiske midler (dvs. faste net, trådløse net, kabel- tv-net og satellitnet), under én definition. Dermed bør fremføring og spredning af radio- og tv-programmer anerkendes som en elektronisk kommunikationstjeneste,