L 16/44 Den Europæiske Unions Tidende 23.1.2004 RÅDETS DIREKTIV 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — (5) — Medlemsstaterne bør gennemføre bestemmelserne i dette under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3) og 4), under henvisning til forslag fra Kommissionen (), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (?), (6) under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (?), under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (?), og ud fra følgende betragtninger: (1) — Med henblik på gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal der ifølge traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab vedtages foran- staltninger, der skal sikre fri bevægelighed for personer, og i forbindelse hermed ledsageforanstaltninger vedrø- rende kontrol ved de ydre grænser, asyl og indvandring samt foranstaltninger vedrørende asyl og indvandring og beskyttelse tredjelandsstatsborgeres rettigheder. (2) — Under sit ekstraordinære møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999 erklærede Det Europæiske Råd, at tredjelandsstatsborgeres retsstilling bør tilnærmes EU- (8) borgeres retsstilling, og at en person, der har opholdt sig lovligt i en medlemsstat i en given periode, og som er i besiddelse af en tilladelse til længerevarende ophold, i den pågældende medlemsstat bør indrømmes en række ensartede rettigheder, der ligger så tæt som muligt på unionsborgernes rettigheder. (3) — Idette direktiv overholdes de grundlæggende rettigheder (9) og de principper, som anerkendes i bl.a. den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. (4) — Integrationen af tredjelandsstatsborgere, der er fastbo- ende i medlemsstaterne, er en meget vigtig faktor til fremme af den økonomiske og sociale samhørighed, som er en af Fællesskabets grundlæggende målsætninger i overensstemmelse med traktaten. () EFT C 240 E af 28.8.2001, s. 79. (?) EFT C 284 E af 21.11.2002, s. 102. () EFT C 36 af 8.2.2002, s. 59. () EFT C 19 af 22.1.2002, s. 18. direktiv uden forskelsbehandling på grund af køn, race, farve, etnisk eller social oprindelse, genetiske anlæg, sprog, religion eller ideologi, politiske eller andre anskuelser, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formue, fødsel, handicap, alder eller seksuel orientering. Hovedkriteriet for meddelelse af status som fastboende udlænding bør være varigheden af opholdet på medlems- statens område. Opholdet skal have været lovligt og uden afbrydelse som vidnesbyrd om personens tilknyt- ning til landet. Der bør fastsættes en vis fleksibilitet, så der kan tages hensyn til omstændigheder, der medfører, at en person midlertidigt må forlade det pågældende lands område. For at opnå status som fastboende udlænding bør tredje- landsstatsborgeren bevise, at han råder over de nødven- dige midler og en sygeforsikring, så han ikke falder medlemsstaten til byrde. Medlemsstaterne kan, når de vurderer, om der rådes over faste og regelmæssige indtægter, tage hensyn til faktorer såsom bidrag til en pensionsordning og opfyldelse af skattemæssige forplig- telser. Tredjelandsstatsborgere, som ønsker at erhverve eller opretholde status som fastboende udlænding bør ikke udgøre en trussel mod den offentlige orden eller sikkerhed. Begrebet »den offentlige orden« kan omfatte en dom som følge af, at der er begået grov kriminalitet. Økonomiske forhold bør ikke være en begrundelse for at nægte en person status som fastboende udlænding og bør ikke anses for at berøre de relevante betingelser. Der bør udarbejdes et system af procedureregler for behandlingen af ansøgninger om opnåelse af status som fastboende udlænding. Procedurerne bør være effektive og mulige at administrere inden for rammerne af medlemsstaternes normale administration. De bør desuden være gennemsigtige og retfærdige for således at give de pågældende en passende retssikkerhed. De bør ikke udgøre et middel til at hindre udøvelse af opholds- retten.