L 137/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 25.5.2002 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 869/2002 af 24. maj 2002 om ændring af bilag I, II og III til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinær- medicinske præparater i animalske levnedsmidler (?), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 868/2002 (?), særlig artikel 6, 7 og 8, og ud fra følgende betragtninger: (1) I overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 2377/90 skal der gradvis fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af alle farmakologisk virksomme stoffer, som inden for Fællesskabet anvendes i veterinær- lægemidler til behandling af dyr bestemt til levnedsmid- delproduktion. Maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer bør kun fastsættes, efter at Udvalget for Veterinærlægemidler har gennemgået alle relevante oplysninger vedrørende sikkerheden af rester af det pågældende stof for forbru- gere af animalske levnedsmidler samt sådanne resters indflydelse på industriel forarbejdning af levnedsmidler. Ved fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkon- centrationer af veterinærlægemidler i animalske levneds- midler er det nødvendigt at specificere de dyrearter, hvori sådanne rester vil kunne være til stede, de koncen- trationer, der må være til stede i hvert af de relevante væv fra det behandlede dyr (målvæv), og arten af den rest, som er relevant for overvågningen af rester (rest- markør). For at lette den rutinemæssige overvågning af lægemid- delrester, som fastsat i den relevante fællesskabslovgiv- ning, bør der i almindelighed fastsættes maksimalgræn- seværdier for restkoncentrationer i lever eller nyrer. Imidlertid er lever og nyrer hyppigt fjernet fra dyre- kroppe i international handel, og der bør derfor også altid fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncen- trationer i muskelvæv eller fedtvæv. () EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1. (?) Se side 6 i denne Tidende. (5) (10) For veterinærlægemidler til behandling af æglæggende fugle, malkedyr eller honningbier skal der også fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i æg, mælk eller honning. Spectinomycin bør indsættes i bilag I til forordning (EØF) nr. 2377/90. Dexpanthenol bør indsættes i bilag II til forordning (EØF) nr. 2377/90. For at gøre det muligt at afslutte videnskabelige undersø- gelser bør varigheden af gyldighedsperioden for de midlertidige maksimalværdier, som tidligere er defineret i bilag III til forordning (EØF) nr. 2377/90, forlænges for alphacypermethrin og cypermethrin. Der bør fastsættes en tilstrækkelig lang tidsfrist inden ikrafttrædelsen af denne forordning for at give medlems- staterne mulighed for at foretage de tilpasninger, som måtte være nødvendige i de tilladelser til at markedsføre de pågældende veterinærlægemidler, der er givet i medfør af Rådets direktiv 81/851/EØF (?), senest ændret ved Kommissionens direktiv 2000/37/EF (?), for at tage hensyn til bestemmelserne i denne forordning. Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstem- melse med udtalelse fra Det Stående Udvalg for Veteri- nærmedicinske Præparater — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 Bilag 1, II og III til forordning (EØF) nr. 2377/90 ændres som angivet i bilaget til nærværende forordning. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentlig- gørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Den får virkning fra den tresindstyvende dag efter offentliggø- relsen. L 317 af 6.11.1981, s. 1. () EFT (t) EFT L 139 af 10.6.2000, s. 25.