25.2.2003 Den Europæiske Unions Tidende L 50/1 (Retsakter, hvis offentliggørelse er obligatorisk) RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemssta- RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, stk. 1, nr. 1), litra a), under henvisning til forslag fra Kommissionen (), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (?), under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (”), og ud fra følgende betragtninger: (1) En fælles politik på asylområdet, herunder et fælles euro- pæisk asylsystem, er en grundlæggende del af Den Euro- pæiske Unions målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for alle, der på grund af omstændighederne legi- timt søger beskyttelse i Fællesskabet. Det Europæiske Råd nåede på sit særlige møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999 til enighed om at arbejde i retning af at oprette et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genéve-konventionen om flygtninges rets- stilling af 28. juli 1951, suppleret ved New York-proto- kollen af 31. januar 1967, hvorved det garanteres, at ingen sendes tilbage til forfølgelse, dvs. at »non-refoule- ment«-princippet overholdes. I denne henseende, og uden at dette berører ansvarlighedskriterierne i denne forordning, betragtes medlemsstaterne, der alle over- holder »non-refoulement«-princippet, som sikre lande for tredjelandsstatsborgere. I konklusionerne fra Tammerfors præciseres det også, at et sådant system på kort sigt bør indebære en klar og brugbar metode til fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning. En sådan metode bør baseres på kriterier, der er objek- tive og retfærdige for både medlemsstaterne og de pågældende personer. Den bør specielt gøre det muligt hurtigt at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, () EFT C 304 E af 30.10.2001, s. 192. (?) Udtalelse af 9. april 2002 (endnu ikke offentliggjort EUT). () EFT C 125 af 27.5.2002, s. 28. for at sikre en effektiv adgang til procedurerne til fast- sættelse af flygtningestatus og for ikke at bringe målet om en hurtig behandling af asylansøgninger i fare. I forbindelse med den gradvise indførelse af et fælles europæisk asylsystem, der på længere sigt kan føre til en fælles asylprocedure og en ensartet status, som gælder i hele EU, for dem, der indrømmes asyl, er det hensigts- mæssigt på nuværende tidspunkt at bekræfte de prin- cipper, som ligger til grund for konventionen om fast- sættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der indgives i en af De Europæiske Fællesskabers medlemsstater (), der blev undertegnet i Dublin den 15. juni 1990 (i det følgende benævnt »Dublin-konventionen«), hvis gennemførelse har fremmet harmoniseringen af asylpolitikkerne. Familiernes enhed bør bevares, for så vidt som det er foreneligt med de andre målsætninger, der søges nået ved indførelsen af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asyl- ansøgning. En medlemsstats samlede behandling af asylansøgnin- gerne fra medlemmerne af en familie gør det muligt at sikre, at ansøgningerne behandles grundigt, og at de afgørelser, der træffes om dem, stemmer overens. Medlemsstaterne bør dog kunne fravige ansvarskriteri- erne for at gøre det muligt at sammenføre medlemmerne af en familie, når det er nødvendigt af humanitære grunde. Den gradvise indførelse af et område uden indre grænser, hvor den frie bevægelighed for personer er sikret i over- ensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Euro- pæiske Fællesskab og fastlæggelse af EF-politikker med hensyn til betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold, herunder fælles bestræbelser for forvaltning af de ydre grænser, gør det nødvendigt at finde en ligevægt mellem ansvarlighedskriterierne i en ånd af solidaritet. () EFT C 254 af 19.8.1997, s. 1.