5.1.2002 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 3/1 ] (Retsakter hvis offentliggørelse er obligatorisk) RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 308, under henvisning til forslag fra Kommissionen (!), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ?), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (), og ud fra følgende betragtninger: (1) En ensartet ordning til opnåelse af et EF-design, der gives samme beskyttelse med samme retsvirkninger inden for hele Fællesskabets område, vil fremme traktatens mål. Kun Benelux-landene har indført en ensartet designbe- skyttelseslovgivning. Designbeskyttelse i de øvrige med- lemsstater er et nationalt lovgivningsanliggende, hvis virkninger er begrænset til vedkommende medlemsstats nationale territorium. Identisk design beskyttes forskel- ligt i forskellige medlemsstater og til fordel for forskel- lige rettighedshavere. Dette kan ikke undgå at føre til konflikter i samhandelen mellem medlemsstaterne. De betydelige forskelle mellem medlemsstaternes design- lovgivning forhindrer og fordrejer konkurrencen inden for Fællesskabet. I modsætning til den indenlandske samhandel med designprodukter og konkurrencen mellem disse produkter på nationalt plan forhindres og fordrejes handelen og konkurrencen i Fællesskabet på grund af en lang række ansøgninger, designmyndig- heder, procedurer, love, nationalt begrænsede enerettig- heder kombineret med betydelige administrative udgifter med deraf følgende store omkostninger og gebyrer til skade for ansøgeren. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/71/EF af 13. oktober 1998 om retlig beskyt- (1) EFT C 29 af 31.1.1994, s. 20 og EFT C 248 af 29.8.2000, s. 3. () EFT C 67 af 1.3.2001, s. 318. () EFT C 110 af 2.5.1995. s.12 og EFT C 75 af 15.3.2000, s. 35. telse af mønstre () bidrager til at afhjælpe denne situa- tion. Den omstændighed, at designbeskyttelsens retsvirkninger er begrænset til den enkelte medlemsstats territorium, hvad enten medlemsstaternes lovgivning er blevet harmoniseret eller ej, kan føre til en opdeling af det indre marked for designprodukter, hvor forskellige rettighedshavere henhører under forskellig national lovgivning, og således udgør en hindring for frie varebe- vægelser. Det er derfor nødvendigt at indføre en EF-designret, der er direkte anvendelig i hver enkelt medlemsstat, fordi det kun på denne måde vil være muligt — via en enkelt ansøgning til Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (varemærker og design), hvor der følges en og samme procedure efter en og samme designlovgivning — at beskytte et design på et område, der omfatter samtlige medlemsstater. Målene for denne retsakt, nemlig at beskytte et design i alle medlemsstaterne, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af handlingens omfang og virkninger bedre gennemføres på fællesskabsplan. Fællesskabet kan derfor træffe foran- staltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprin- cippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål. En bedre beskyttelse af industriel formgivning vil ikke alene fremme de enkelte designeres bidrag til summen af Fællesskabets formåen på dette område, men også fremme innovation og udvikling af nye produkter samt investering i produktion heraf. En mere lettilgængelig designbeskyttelsesordning, der er tilpasset det Indre Markeds behov, er som følge heraf af vital betydning for Fællesskabets økonomi. () EFT L 289 af 28.10.1998, s. 28.