14. 1. 94 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 11/1 (Retsakter hvis offentliggørelse er obligatorisk) RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 40/94 af 20. december 1993 om EFF-varemærker RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Euro- pæiske Fællesskab, særlig artikel 235, under henvisning til forslag fra Kommissionen (1), under henvisning til udtalelse fra Furopa-Parlamentet (2), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (?), og ud fra følgende betragtninger: En harmonisk udvikling af den økonomiske virksomhed i Fællesskabet som helhed og en varig og afbalanceret ekspansion bør fremmes gennem virkeliggørelse af et funktionsdygtigt indre marked, der byder på betingelser svarende til dem, som findes på et nationalt marked; gennemførelsen af et sådant marked og styrkelsen af dets enhed indebærer ikke blot fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed for varer og for den frie udveksling af tjenesteydelser samt gennemførelse af en ordning, der sikrer, at konkurrencen ikke fordrejes, men også at der indføres en retstilstand, som gør det muligt for virksom- hederne allerede fra starten at tilpasse deres fabrikation og distribution af varer eller deres tjenesteydelser til Fællesskabets dimensioner. Blandt de juridiske instrumen- ter, som virksomhederne bør råde over med henblik herpå, er varemærker, som gør det muligt for dem at identificere deres varer eller tjenesteydelser på samme måde i hele Fællesskabet, uden hensyn til grænser, særlig velegnede; en indsats fra Fællesskabets side forekommer påkrævet for at virkeliggøre ovennævnte mål. Denne indsats består (1) EFT nr. C 351 af 31. 12. 1980, s. 1, og EFT nr. C 230 af 31. 8. 1984, s. 1. (2) EFT nr. C 307 af 14. 11. 1983, s. 46, og EFT nr. C 280 af 28. 10. 1991, s. 153. (?) EFT nr. C 310 af 30. 11. 1981, s. 22. i indførelsen af en fællesskabsordning for varemærker, som giver virksomhederne ret til efter én og samme fremgangsmåde at opnå EF-varemærker, som nyder ensartet beskyttelse og har retsvirkning på hele Fællesska- bets område. Det hermed udtrykte princip om EF- varemærkets enhedskarakter gælder, medmindre andet fastsættes i denne forordning; en indbyrdes tilnærmelse af den nationale lovgivninger kan ikke fjerne den hindring, at de rettigheder, som medlemsstaternes lovgivning tildeler mærkeindehavere, er territorialt afgrænsede. For at virksomhederne kan udøve økonomisk aktivitet på hele det fælles marked uden hindringer, må der indføres varemærker, som er undergi- vet ensartede fællesskabsregler, der gælder umiddelbart i alle medlemsstater; da traktaten ikke indeholder nogen særlig hjemmel for indførelse af et sådant juridisk instrument, bør traktatens artikel 235 anvendes; Fællesskabets varemærkeregler træder imidlertid ikke i stedet for medlemsstaternes lovgivning om varemærker; det forekommer ikke rimeligt at pålægge virksomhederne at registrere deres varemærker som EF-varemærker, idet de nationale varemærker stadig er nødvendige af hensyn til virksomheder, som ikke ønsker at beskytte deres varemærker på fællesskabsplan; retten til EF-varemærket kan kun stiftes ved registrering, og en sådan registrering nægtes navnlig, hvis varemærket mangler fornødent særpræg, hvis det er ulovligt, eller hvis ældre rettigheder er til hinder derfor; den af FF-varemærket ydede beskyttelse, der navnlig har til formål at sikre varemærkets funktion som angivelse af