L 52/64 Den Europæiske Unions Tidende 21.2.2004 RÅDETS BESLUTNING af 10. februar 2004 om særtoldordningen i de franske oversøiske departementer og om forlængelse af beslutning 89/ 688/EØF (2004/162/EF) RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 299, stk. 2 under henvisning til forslag fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ()), og ud fra følgende betragtninger: I henhold til traktatens artikel 299, stk. 2, finder dennes bestemmelser anvendelse på de afsides liggende regioner og dermed også på de franske oversøiske departementer, fordi deres situation for så vidt angår økonomiske og sociale strukturer vanskeliggøres af deres fjerne belig- genhed, deres status som øsamfund, deres lille areal, deres vanskelige topografiske og klimatiske forhold og deres økonomiske afhængighed af ganske få produkter. Denne bestemmelse er en videreførelse af de tidligere vedtagne foranstaltninger vedrørende afsides liggende regioner, og herunder de franske oversøiske departe- menter, jf. Rådets afgørelse 89/687/EØF af 22. december 1989 om indførelse af et særligt program for de franske oversøiske departementer som følge af disses afsides beliggenhed og økarakter (Poseidom) (?. Efter artikel 2, stk. 3, i Rådets beslutning 89/688/EØF af 22. december 1989 om særtoldordningen i de franske oversøiske departementer (?) kan lokale varer på grund af de franske oversøiske departementers særlige problemer helt eller delvist fritages for afgiften i en periode på op til ti år efter ordningens indførelse. Da afgiften blev indført den 1. januar 1993, udløb denne periode egentligt den 31. december 2002. Efter artikel 3 i beslutning 89/688/EØF skal Kommissi- onen forelægge en rapport over ordningens gennem- førelse, således at det kan vurderes, hvilke virkninger den har haft, og hvorvidt afgiftsfritagelsen bør opretholdes. () Udtalelse afgivet den 15.1.2004 (endnu ikke offentliggjort i EUT). (?) EFT L 399 af 30.12.1989, s. 39. () EFT L 399 af 30.12.1989, s. 46. Ændret ved beslutning 2002/973/ EF (EFT L 337 af 31.12.2002, s. 83). Kommissionen konstaterer i den rapport, som den fore- lagde Rådet den 24. november 1999, at de fire franske oversøiske departementer på grund af deres afsides belig- genhed befinder sig i en langt mere udsat økonomisk og social situation end resten af Den Europæiske Union, idet den understreger, hvor vigtig denne særtoldordning og de lokale varers fritagelse herfra er for disse regioners samfundsøkonomiske udvikling. I henhold til Kommissionens rapport af 14. marts 2000 om foranstaltninger til gennemførelse af traktatens artikel 299, stk. 2, skal nævnte artikel iværksættes i part- nerskab med de berørte medlemsstater på grundlag af begrundede anmodninger, der fremsættes af medlemssta- terne. Frankrig sendte den 12. marts 2002 Kommissionen en anmodning om at få videreført fritagelsen for særafgiften for ti år. Det fremgik ikke af anmodningen, hvilke varer der ønskedes fritaget i den nye ordning, hvor stor beskatningsdifferencen skulle være mellem de lokale varer og udefra kommende varer, og hvordan de handicap, de franske oversøiske departementer kæmper med, begrundede en sådan fritagelse og sådanne beskat- ningsdifferencer. For at undgå, at der skulle opstå et juri- disk tomrum, fordi anmodningen ikke var komplet, blev det ved beslutning 2002/973/EF (?) besluttet at forlænge beslutning 89/688/EØF med et år. Den 14. april 2003 sendte Frankrig Kommissionen en ny anmodning, der opfyldte ovennævnte krav. De franske myndigheder udtrykte heri et ønske om, at beslutning 89/688/EØF skulle gælde for en 15-års periode, idet det hvert tredje år skulle undersøges, om ordningen burde tilpasses. Der ønskedes mulighed for at indrømme en differentieret særafgift, således at varer fremstillet uden for de franske oversøiske departementer beskattedes hårdere end varer fremstillet i disse. For basisprodukter og for varer, hvor der er etableret en rimelig balance mellem varer fremstillet lokalt og varer fremstillet uden for området, skulle der gælde en diffe- rence på 10 procentpoint. For varer, som kræver større investeringer, der influerer på prisen ved lokal fremstil- ling af varer til et lille marked, skulle der gælde en diffe- rence på 20 procentpoint. For varer, der fremstilles af større virksomheder, og varer, som er meget følsomme over for import fra de franske oversøiske departementers nabolande, skulle der gælde en difference på 30 procent- point. For alkohol, og i første række rom, i Guyana og () EFT L 337 af 13.12.2002, s. 83.