10. 3. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. L 66/37 RÅDETS BESLUTNING af 6. marts 1989 om fastsættelse af beføjelser og betingelser for udøvelse af virksomhed, for så vidt angår EF-referencelaboratorier foreskrevet ved direktiv 86/469/EØF om undersøgelse af dyr og fersk kød for restkoncentrationer (89/187/EØF) RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, under henvisning til Rådets direktiv 86/469/EØF af 16. september 1986 om undersøgelse af dyr og fersk -kød for restkoncentrationer (!), særlig artikel 8, stk. 2, under henvisning til forslag fra Kommissionen, og ud fra følgende betragtninger : I artikel 8, stk. 2, i ovennævnte direktiv bestemmes det, at Rådet skal udpege de EF-referencelaboratorier, der skal samordne kontrollen med restkoncentrationer, og fast- sætte deres beføjelser og betingelserne for deres virksom- hed; det er vigtigt allerede nu at fastsætte disse beføjelser og betingelser, idet de laboratorier, der senere vil blive udpe- get, gøres bekendt med det arbejde, de skal udføre, og de minimumskrav, de skal opfylde — VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING : Artikel 1 i EF-referencelaboratorierne. har til opgave : a) at koordinere gennemførelsen i de forskellige nationale referencelaboratorier af en god. laboratoriepraksis i overensstemmelse med direktiv 87/18/EØF (?) og 88/ 320/EØF (?) b) at forsyne de - nationale referencelaboratorier med oplysninger om analysemetoderne. og de sammenlig- nende. tests; der skal gennemføres, og meddele dem resultaterne af sidstnævnte c) at yde de nationale referencelaboratorier, der anmoder herom, teknisk rådgivning vedrørende analyse af de stoffer, for hvilke de er udpeget som EF-referencelabo- ratorium d N at distribuere anonyme justerede prøver med og uden restkoncentrationer med henblik på gennemførelse af sammenlignende tests i de nationale referencelaborato- rier (') EFT nr. L 275 af 26. 9. 1986, s. 36. () EFT nr. L 15 af 17. 1. 1987, s. 29. () EFT nr. L 145 af 11. 6. 1988, s. 35. e) at organisere sammenlignende tests mellem de forskel- lige referericelaboratorier med en hyppighed, der skal fastsættes i de kontrakter, som indgås mellem Fælles- skabet og de pågældende laboratorier, samt hver gang nye referencemetoder indføres ved. EF-retsforskrifter f) at fremme og koordinere forskning i forbindelse med nye analysemetoder og at informere de nationale refe- rencelaboratorier om udviklingen inden for analyseme- toder og -materialer g) at identificere og kvantificere. restkoncentrationerne, såfremt et.analyseresultat giver anledning til tvist mellem medlemsstater h) at tilrettelægge uddannelses- og videreuddannelses- kurser for eksperter fra nationale laboratorier i) at yde teknisk og videnskabelig bistand til Fællesska- bets tjenestegrene, herunder Fællesskabets reference- kontor j) at udarbejde og fremsende til Kommissionen en årlig rapport om aktiviteterne k) at samarbejde, for så vidt angår analysemetoder og -materialer, med de nationale referencelaboratorier, som udpeges af tredjelande inden for rammerne af de planer, der skal forelægges i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 86/469/EØF. e Artikel. 2 For at kunne udføre det i artikel . 1 omhandlede arbejde skal EF-referencelaboratorierne opfylde følgende mini- mumskrav : a) råde over et kvalificeret personale, der har tilstrækkeligt kendskab til den teknik, som finder anvendelse ved analyse af de restkoncentrationer, for hvilke de er udpeget som EF-referencelaboratorier b) råde over det udstyr og de stoffer, som er påkrævet for udførelsen af de analyser, der er'dem pålagt c) råde 'over en passende administrativ infrastruktur d) råde over tilstrækkelig datamatkapacitet til gennemfø- relse af statistiske opgaver i forbindelse med bearbej- delsen af resultaterne og hurtigt 'kunne fremsende sådanne data og andre oplysninger til de nationale referencelaboratorier og Kommissionen e) sikre, at deres personale overholder kravet om fortrolig behandling i forbindelse med visse emner, resultater og meddelelser f) have tilstrækkeligt kendskab til internationale normer og international praksis