L 100/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20.4.2000 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 823/2000 af 19. april 2000 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem linjerederier (konsortier) (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 479/92 af 25. februar 1992 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem linjerederier (konsortier) (1), ændret ved traktaten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, særlig artikel 1, efter offentliggørelse af udkast til denne forordning (?, efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Mono- polspørgsmål på Søtransportområdet, og ud fra følgende betragtninger: (1) — Forordning (FØF) nr. 479/92 giver Kommissionen befø- jelse til at anvende traktatens artikel 81, stk. 3, på visse aftaler, vedtagelser og former for samordnet praksis mellem rederier (konsortier) angående fælles drift af linjeskibsfart, som, i kraft af det samarbejde de afføder mellem de deltagende rederier, kan begrænse konkur- rencen inden for fællesmarkedet og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, og som derfor kan falde ind under forbuddet i traktatens artikel 81, stk. 1. (2) I medfør heraf har Kommissionen vedtaget Kommissio- nens forordning (EF) nr. 870/95 ("). Efter de hidtidige erfaringer er det muligt at afgrænse en kategori af konsortier, der kan falde ind under artikel 81, stk. 1, men som normalt kan anses for at opfylde betingelserne i artikel 81, stk. 3. (3) > Kommissionen har taget skyldigt hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for søtransport. Disse forhold vil også indgå som en væsentlig faktor i Kommissionens vurdering i de tilfælde, hvor den skal tage stilling til konsortier, der ikke falder ind under gruppefritagelsen efter nærværende forordning. (4) — Konsortier som defineret i nærværende forordning bidrager generelt til at øge produktiviteten og forbedre servicekvaliteten inden for Ilinjeskibsfart, fordi de () EFT L 55 af 29.2.1992, s. 3. () EFT C 379 af 31.12.1999, s. 13. () EFT L 89 af 21.4.1995, s. 7. fremmer en rationalisering af de deltagende rederiers virksomhed og kan føre til stordriftsfordele med hensyn til brug af skibe og havneanlæg, og samtidig hermed bidrager de til at fremme den tekniske og økonomiske udvikling ved at lette og tilskynde til øget brug af contai- nere samt en mere effektiv udnyttelse af skibskapaci- teten. Brugerne af de søtransportydelser, der udbydes af konsortierne, får generelt en rimelig andel i de fordele, der følger af den med konsortierne forbundne forbed- ring af produktivitet og servicekvalitet. Disse fordele kan bl.a. bestå i øget anløbsfrekvens eller bedre fordeling af denne, samt i større kvalitet og mere varieret udbud af transportydelser som følge af brug af mere moderne skibe og havne- eller andre anlæg. Brugerne vil imid- lertid kun kunne drage reelle fordele heraf i det omfang, hvor der hersker tilstrækkelig konkurrence på de farter, inden for hvilke konsortierne opererer. Disse aftaler bør derfor være omfattet af en gruppefrita- gelse i det omfang, de ikke giver de deltagende virksom- heder mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af den pågældende trafik. Som følge af de til stadighed vekslende vilkår på søtransportmarkedet og parternes hyppige ændringer af bestemmelserne i konsortieaftalerne eller af de aktiviteter, de udøver i henhold til dem, bør denne forordning præcisere, hvilke betingelser konsortierne skal opfylde for at være omfattet af gruppefritagelsen. Et af de væsentligste træk ved et konsortium, hvis formål består i at etablere og drive fælles farter, er, at det foretager kapacitetstilpasninger. Dette er imidlertid ikke tilfældet, når der foretages en procentvis begrænsning af udnyttelsen af kapaciteten på de skibe, der benyttes inden for et konsortium. Gruppefritagelsen i medfør af denne forordning bør omfatte såvel konsortier, der opererer inden for en linje- konference, som konsortier, der opererer uden for konferencerne, men ikke de sidstnævntes eventuelle fælles fastsættelse af fragtrater.