8.8.2000 De Europæiske Fællesskabers Tidende L 200/35 EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2000/35JEF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 95, under henvisning til forslag fra Kommissionen (!), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ?), i overensstemmelse med fremgangsmåden i traktatens artikel 251 ("), på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 4. maj 2000, og ud fra følgende betragtninger: (1) — I Europa-Parlamentets beslutning om det integrerede program til fordel for små og mellemstore virksomheder (SMV) og håndværksfagene (?) blev det understreget, at Kommissionen burde fremsætte forslag vedrørende problemerne i forbindelse med betalingsforsinkelser. (2) > Den 12. maj 1995 vedtog Kommissionen en henstilling om betalingsfrister i handelsforhold (?). (3) I Europa-Parlamentets beslutning om Kommissionens henstilling om betalingsfrister i handelsforhold (?) blev Kommissionen anmodet om at overveje at ændre henstillingen til et forslag til rådsdirektiv og fremsætte dette hurtigst muligt. (4) —Den 29. maj 1997 vedtog Det Økonomiske og Sociale Udvalg en udtalelse 7) om Kommissionens grønbog »Offentlige indkøb i EU: overvejelser for fremtiden«. (5) Den 4. juni 1997 offentliggjorde Kommissionen en handlingsplan for det indre marked, hvori det under- streges, at betalingsforsinkelser udgør en stadig større hindring for et velfungerende indre marked. (6) Den 17. juli 1997 offentliggjorde Kommissionen en rapport om betalingsforsinkelser i handelsforhold (?); rapporten sammenfatter resultaterne af en evaluering af virkningerne af Kommissionens henstilling af 12. maj 1995. (1) EFT C 168 af 3.6.1998, s. 13, ogEFT C 374 af 3.12.1998, s. 4. () EFT C 407 af 28.12.1998, s. 50. () Europa-Parlamentets udtalelse af 17.9.1998 (EFT C 313 af 12.10.1998, s. 142), Rådets fælles holdning af 29.7.1999 (EFT C 284 af 6.10.1999, s. 1) og Europa-Parlamentets afgørelse af 16.12.1999 (endnu ikke offentliggjort i EFT). Europa-Parlamentets afgørelse af 15.6.2000 og Rådets afgørelse af 18.5.2000. 4) EFT C 323 af 21.11.1994, s. 19. 0 () EFT L 127 af 10.6.1995, s. 19. () EFT C 211 af 22.7.1996, s. 43. () EFT C 287 af 22.9.1997, s. 92. (3) EFT C 216 af 17.7.1997, s. 10. (7) (10) (12) (14) Virksomhederne, især de små og mellemstore, pålægges store administrative og finansielle byrder som følge af uforholdsmæssigt lange betalingsfrister og overskridelse af betalingsfrister. Disse problemer er også en vigtig årsag til insolvens, der kan føre til virksomhedslukning og tab af mange arbejdspladser. I visse medlemsstater afviger de aftalemæssige betalings- frister betydeligt fra fællesskabsgennemsnittet. Forskellene mellem betalingsregler og -praksis i medlemsstaterne udgør en hindring for et velfungerende indre marked. Dette resulterer i en betydelig begrænsning af handels- transaktioner mellem medlemsstaterne. Dette er i strid med traktatens artikel 14, idet virksomheder bør være i stand til at drive handel inden for hele det indre marked, uden at transaktioner på tværs af grænserne indebærer større risici end salg på hjemmemarkedet. Det fører til konkurrenceforvridning, hvis der gælder væsentlig forskellige regler for henholdsvis transaktioner på hjem- memarkedet og transaktioner på tværs af grænserne. De seneste statistikker viser, at der, i bedste fald, i mange medlemsstater ikke er sket en forbedring med hensyn til forsinket betaling siden vedtagelsen af henstillingen af 12. maj 1995. Det tilsigtede mål, bekæmpelse af forsinket betaling inden for det indre marked, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne hver for sig. Det kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan. Nærværende direktiv går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå de tilsigtede mål. Dette direktiv opfylder derfor i sin helhed de krav, der følger af subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. Dette direktiv er begrænset til betalinger, der sker som vederlag for handelstransaktioner, og regulerer ikke transaktioner med forbrugere, renter i forbindelse med andre betalinger, f.eks. betalinger i henhold til lovgiv- ningen om checks og veksler, eller betalinger som kompensation for skade, herunder betalinger fra forsik- ringsselskaber. Det forhold, at liberale erhverv er omfattet af dette direktiv, betyder ikke at medlemsstaterne skal behandle dem som virksomheder eller handelsforetagender på andre områder end dem, der er omfattet af dette direktiv.