L 323/6 Den Europæiske Unions Tidende 26.10.2004 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1851/2004 af 25. oktober 2004 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlæ- gemidler i animalske levnedsmidler (1), særlig artikel 7 og 8, og ud fra følgende betragtninger: (1) ) I henhold til forordning (EØF) nr. 2377/90 skal der fast- sættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af alle farmakologisk virksomme stoffer, som inden for EF anvendes i veterinærlægemidler til behandling af dyr bestemt til fødevareproduktion. Maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer bør først vedtages, efter at Udvalget for Veterinærlægemidler har gennemgået alle relevante oplysninger vedrørende sikker- heden ved rester af det pågældende stof for forbrugere af animalske fødevarer samt sådanne resters indflydelse på industriel forarbejdning af fødevarer. Ved fastsættelsen af maksimalgrænseværdier for restkon- centrationer af veterinærlægemidler i animalske fødevarer er det nødvendigt at specificere de dyrearter, hvori sådanne rester vil kunne være til stede, den type fødevare, der fremstilles af det behandlede dyr (»målvæv«), og arten af den rest, som er relevant for overvågningen af rester (»restmarkør«). Af hensyn til kontrollen med restkoncentrationer i over- ensstemmelse med de relevante fællesskabsforskrifter bør der i almindelighed fastsættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i lever eller nyre. I international handel er lever og nyrer imidlertid ofte fjernet fra slagte- kroppene, og der bør af samme grund også altid fast- sættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i muskelvæv eller fedtvæv. For veterinærlægemidler til behandling af æglæggende fugle, lakterende dyr eller honningbier skal der også fast- () EFT L 224 af 18.8.1990, s. 1. Senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1646/2004 (EUT L 296 af 21.9.2004, s. 5). (10) (?) EFT ()) EFT sættes maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i æg, mælk eller honning. Det fremgår af forordning (EØF) nr. 2377/90, at fastsæt- telsen af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer på ingen måde berører anvendelsen af andre relevante fællesskabsforskrifter. På grundlag af udtalelsen fra Udvalget for Veterinærlæge- midler blev bilag III til forordning (EØF) nr. 2377/90 ændret ved Kommissionens  forordning (EF) mnr. 997/1999 ?) for at medtage foreløbige maksimalgrænse- værdier for restkoncentrationer af morantel, således at der kunne gennemføres videnskabelige undersøgelser, navnlig vedrørende restmarkøren og analysemetoden til bestemmelse af restkoncentrationer af morantel i målvævet. Gyldighedsperioden for disse maksimalgrænse- værdier blev efterfølgende forlænget ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1322/2001 (?) for at give ansøgeren tid til at afslutte de nødvendige undersøgelser. De krævede oplysninger om restmarkør og analyseme- tode blev evalueret af Udvalget for Veterinærlægemidler, som fandt, at kravene i »Regler vedrørende lægemidler i Det Europæiske Fællesskab«, bind 8, ikke var opfyldt fuldt ud. Metoden blev dog betegnet som fuldt valideret til muskelvæv og mælk samt nyre eller lever for kvæg og får. Udvalget for Veterinærlægemidler foreslog efterføl- gende at optage morantel i bilag II til forordning (EØF) nr. 2377/90, med den begrundelse at morantel nedbrydes hurtigt, og at fastsættelse af maksimalgrænse- værdier for restkoncentrationer heraf derfor ikke var nødvendig af hensyn til beskyttelsen af folkesundheden. Eftersom mængden af rester af morantel i fødevarer fremstillet af behandlede dyr kan overstige den acceptable daglige indtagelse 24 timer efter indgift, anses det af hensyn til forbrugersikkerheden og for at gøre det muligt at fastsætte passende tilbageholdelsestider for vete- rinærlægemidler, der indeholder morantel, for nødvendigt at fastsætte maksimalgrænseværdier for restkoncentrati- oner under hensyntagen til de tidligere fastsatte maksi- malgrænseværdier. Morantel er et farmakologisk virksomt anthelmintikum, som i længere tid er blevet anvendt i veterinærlægemidler til behandling af rundorm og bændelorm hos fødevare- producerende dyrearter. I lyset af risikoen for udvikling af resistens bør der være adgang til flere alternative behand- lingsmuligheder. L 122 af 12.5.1999, s. 24. L 177 af 30.6.2001, s. 52.