Nr. L 330/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 11. 90 RÅDETS ANDET DIREKTIV af 8. november 1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livs- forsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tejenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF (90/619/EØF) RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, og artikel 66, under henvisning til forslag fra Kommissionen ()), i samarbejde med Europa-Parlamént Ø, under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3) og ud fra følgende betragmlnger -= Det er nødvendigt at udvikle det indre marked for livsfor- sikring og: de andere former for virksomhed, der er omfattet af Rådets første direktiv 79/267/EØF af 5. marts 1979 om samordning af de administrativt og ved lov fast- satte bestemmelser om adgang til og udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed ()), i det følgende benævnt »første direktiv«, senest ændret ved akten om Spaniens og Portugals tiltrædelse ; for at nå dette mål bør det gøres lettere for forsikringsvirksomheder, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i Fællesskabet, at præsetere tjenesteydelser i medlemsstaterne og hermed gøre det muligt for forsikringstagerne at rette henvendelse, ikke blot til forsikringsselskaber, der er etableret i deres eget hjemland, men også til forsikringsselskaber, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i Fællesskabet, og som er etableret i andre medlemsstater ; i henhold til Traktaten er enhver forskelsbehandling i forbindelse med udveksling af tjenesteydelser, som skyl- des, at en virksomhed ikke er etableret i den medlemsstat, hvor ydelsen præsteres, forbudt efter overgangsperiodens udløb ; dette forbud finder anvendelse på de tjenesteydel- ser, der præsteres af en hvilken som helst virksomhed inden for Fællesskabet, hvad enten der er tale om en virk- somheds vedtægtsmæssige hjemsted et agentur eller en filial ; af praktiske grunde bør den frie udveksling af tjenestey- delser fastlægges under hensyn dels til forsikringsselska- ()) EFT nr. C 38 af 15. 2. 1989, s. 7, og EFT nr. C 72 af 22. 3. 1990, s. 5. (?) EFT nr. C 175 af 16. 7. 1990, s. 107, og afgørelse af 24. okto- ber 1990 (endnu ikke offenthgg)ort i EF'I') () EFT nr. C 298 af 27. 11. 1989, s. 2. (% EFT nr. L 63 af 13. 3. 1979, s. 1. bets etablerede forretningssted, dels til stedet, hvor forpligtelsen består ; der bør derfor ligeledes fastsættes en definition af forpligtelsens lokalisering ; endvidere må der skelnes mellem virksomhed udøvet gennem et etableret forretningssted og virksomhed udøvet som led i den fire udveksling af tjenesteydelser ; bestemmelserne i første direktiv bør suppleres, særlig for at præcisere tilsynsmyndighedernes beføjelser og tilsyns- midler ; endvidere bør der fastsættes særlige bestemmelser for adgang til, udøvelse af og kontrol med virksomhed, der udøves i henhold til reglerne for fri udveksling af tjenesteydelser ; der bør gives de forsikringstagere, der — fordi de tager initiativet til at. tegne en forsikring i et andet land, hvorved de således opnår beskyttelse i henhold til dette andet lands retlige system — ikke har behov for særlig beskyttelse i den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, fuld frihed til at udnytte det videst mulige marked for livsforsikring og andre former for virksomhed, der er omfattet åf første direktiv ; på den anden side bør der sikres en tilstrækkelig beskyttelse af de andre forsikrings- tagere ; pensionskasser må på grund af de forskellige systemers forskelligartede og komplicerede karakter og på grund af deres snævre forbindelse med sociale sikringsordninger underkastes en nærmere undersøgelse ; de bør derfor udelukkes fra anvendelsesområdet for dette direktivs særlige bestemmelser vedrørende fri udveksling af tjene- steydelser ; der vil for så vidt angår disse blive udarbejdet et særskilt direktiv ; medlemsstaternes bestemmelser vedrørende tegningen af de i første direktiv omhandlede former for forsikring er fortsat forskellige ; friheden til som lovgivning, der skal anvendes på forsikringsaftalen, at vælge en anden lovgiv- ning end lovgivningen i den medlemsstat, hvor forplig- telsen består, kan indrømmes i visse tilfælde efter regler, som tager hensyn til de særlige omstændigheder ; bestemmelserne i første direktiv om overførsel af forsik- ringsbestand bør uddybes og suppleres med bestemmel- ser, der specielt vedrører det tilfælde, hvor bestanden af forsikringsaftaler, indgået i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overføres til en anden virk- somhed ; med henblik på at beslcytte forsikringstagerne bør medlemsstaterne på det nuværende samordningsstadium indrømmes mulighed for at begrænse samtidig udøvelse