г. 308/46 Официален вестник на Европейския съюз 24.11.2010 г. РЕШЕНИЯ РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА от 21 октомври 2010 година относно насоки за политиките за заетост на държавите-членки (20101707ЕС) СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 148, параграф 2 от него, като взе предвид предложението на ЕВРОПСЙСКЗТЗ комМиСсИияЯ, като взе предвид становището на Европейския парламент (), като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2), като взе предвид становището на Комитета на регионите (3), като взе предвид становището на Комитета по заетостта (4), като има предвид, че: (0) Цоговорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда в член 145, че държавите-членки и Съюзът работят за изработването на -координирана стратегия за заетостта, и по-специално за развитието на квалифицирана, обучена и ацаптивна работна сила, както и на пазари на труца, които да могат да реагират бързо на икономическите промени, с оглед постигането на целите, изброени в член 3 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Държавите-членки, като имат предвид нацио- налните практики, свързани с отговорностите на соци- алните партньори, считат насърчаването на заетостта за въпрос от общ интерес и координират своите цействия в това отношение в рамките на (Съвета, в съответствие с разпорепбите на член 148 от ДФЕС. ДЕС предвижда в член 3, параграф 3, че Съюзът има за цел цда осигури пълна заетост и се бори срещу социалното изключване и дискриминацията и насърчава социалната справедливост и закрила, и същевременно предвижда инициативи на Съюза за осигуряване на координация на социалните политики на държавите-членки. Член 8 от ДФЕС предвижда, че във всичките си действия Съюзът полага усилия за премахване на неравенствата и за насър- чаване на равенството между мъжете и жените. Член 9 от (6) () Становище от 8 септември 2010 г. (все още непубликувано в Официален вестник). (2) Становище от 27 май 2010 г. (все още непубликувано в Официален вестник). () Становище от 10 юни 2010 г. (все още непубликувано в Официален вестник). вестник). ()) ОВ ОВ него предвижда, че при определянето и осъществяването на своите политики и дейности Съюзът взема предвид изискванията, свързани с насърчаването на висока степен на заетост, с осигуряването на адекватна социална закрила, с борбата срещу социалното изключване, както и с постигането на високо равнище на образование и обучение. Договорът за функционирането на Европейския съюз предвижда, че насоките за заетостта и общите насоки на икономическите политики се приемат от Съвета, за да ръководят политиките на държавите-членки. В основата на Лисабонската стратегия, стартирана през 2000 г., бе залегнала признатата необходимост ЕС да увеличи заетостта, производителността и конкурентоспо- собността си, като същевременно стимулира социалното сближаване в условията на световна конкуренция, техно- логична промяна, екологични предизвикателства и заста- ряващо население. Лисабонската стратегия беше стар- тирана отново през 2005 г. след междинен преглед, в резултат на който бе поставен по-силен акцент върху растежа и върху повече и по-добри работни места. Лисабонската стратегия за растеж и -работни места спомогна за постигането на консенсус относно основната насока на икономическата политика и политиката за заетостта на ЕС. Съгласно стратегията общите насоки на икономическите политики и насоките за заетостта бяха приети с Решение 2005/600/ЕО на Съвета (?) и прераз- гледани в Решение 2008161 8/|ЕО на Съвета (6). Двадесет и четирите насоки положиха основите на националните програми за реформи, очертавайки ключовите приоритети за реформи на макроикономическо, микроикономическо равнище и на равнище пазар на труда за Съюза като цяло. Въпреки това опитът показва, че в насоките не бяха определени достатъчно ясни приоритети и че връзките межпу тях можеше да бъдат по-здрави. Това ограничи тяхното въздействие върху разработването на националните политики. Финансовата и икономическа криза, която започна през 2008 г., се изрази в значителни загуби на работни места и на потенциални резултати и доведе до драматично влошаване на публичните финанси. Европейският план за икономическо възстановяване обаче подпомогна пържавите-членки в борбата им с кризата, частично чрез координирано фискално стимулиране, като еврото пред- ставляваше гарант за макроикономическата стабилност. В този смисъл кризата показа, че когато координирането на () Становище от 20 май 2010 г. (все още непубликувано в Официален (?) Г. 205, 6.8.2005 г., стр. 21. Г. 198, 26.7.2008 г., стр. 47.