6.11.2013 г. Официален вестник на Европейския съюз г. 2941 (Законодателни актове) ДИРЕКТИВИ ДИРЕКТИВА 2013/48|ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА от 22 октомври 2013 година относно правото на достъп до адвокат в наказателното производство и в производството по европейска заповед за арест и относно правото на уведомяване на трето лице при задържане и на осъществяване на връзка с трети лица и консулски органи през периода на задържане ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взеха предвид Договора за функционирането на Евро- пейския съюз, и по-специално член 82, параграф 2, буква 6) от него, като взеха предвид предложението на ЕВРОПСЙСКЗТЗ комМиСсИиЯя, след предаване на проекта на законодателния акт на нацио- налните парламенти, като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (!), след консултация с Комитета на регионите, в съответствие с обикновената законодателна процепура (2), като имат предвид, че: (11 - Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-полу „Хартата“), член 6 от Евро- пейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (ЕКПЧ) и член 14 от Международния пакт за граждански и политически права (МПГПП) утвър- ждават правото на справедлив съдебен процес. Член 48, параграф 2 от Хартата гарантира зачитането на правата на защитата. (2) Съюзът си е поставил за цел ца поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие. Съгласно заключенията на председателството на Евро- пейския съвет, проведен в Тампере на 15 и 16 октомври 1999 г., и по-специално точка 33 от тях, принципът на взаимно признаване на присъдите и другите актове на съдебните органи следва ца се превърне в крайъгълен камък на съдебното сътрудничество по гражданскоправни () ОВ С 43, 15.2.2012 г., стр. 51. (3) Позиция на Европейския парламент от 10 септември 2013 г. (все още непубликувана в Официален вестник) и решение на (Съвета от 7 октомври 2013 г. и наказателноправни въпроси в рамките на СЪЮЗЗ, ТЪЙ като засиленото взаимно признаване и НеОбХОДИМОТО сближаване на законодателството биха улеснили сътруд- ничеството междпу компетентните органи и съцебната защита на индивидуалните права. Съгласно член 82, параграф 1 от Договора за функциони- рането на Европейския съюз (ДФЕС) „съдебното сътрудни- чество по наказателноправни въпроси в Съюза се основава на принципа на взаимното признаване на присъдите и съдебните решения ...“ Припагането на принципа на взаимно признаване на актовете по наказателни дела предполага, че пържавите членки имат взаимно доверие в системите си за нака- зателно правосъдие. Обхватът на взаимното признаване зависи в голяма степен от редица фактори, които включват механизми за защита на правата на запод- озрените или ОбВИНЯСМИТе, и ОбЩИ минимални стандарти, НеОбХОДИМИ за улесняване прилагането на принципа на взаимно признаване. Въпреки че държавите членки са страни по ЕКПЧ и МПГПП, опитът показа, че този факт сам по себе си невинаги осигурява достатъчна степен на доверие в системите за наказателно правосъдие на други държави членки. Взаимното признаване на актове по наказателни дела може да бъде ефективно само в условията на доверие, при което не само съдебните органи, но и участниците в наказателния процес считат актовете на съдебните органи на други държави членки за равностойни на техните собствени, което предполага доверие не само в подходящия характер на правилата на другите държави членки, но и в правилното им прилагане. Укрепването на взаимното доверие изисква подробни правила за защитата на процесуалните права и гаранциите, произтичащи от Хартата, ЕКПЧ и МПТПП. То налага също така мини- малните стандарти, определени в Хартата и ЕКПЧ, да бъдат доразвити в рамките на Съюза чрез настоящата циректива и други мерки.