15|т.6 Официален вестник на Европейския съюз 9 320001.0013 Г. 109/29 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ 6.5.2000 ДИРЕКТИВА 2000/13/Е0 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА от 20 март 2000 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него, като взеха предвид предложението на КОМИСИЯТЗ., като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет ()), в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (?), като имат предвид, че: (0 Директива 79 112|ЕИО на Съвета от 18 декември 1978 г. за сближаване на законоцателствата на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (?) е многократно и съществено изменяна (?). Пораци това, от съображения за яснота и рационалност, следва да се пристъпи към консолидиране на споменатата циректива. Различията межпу законите, полдзаконовите актове и адми- нистративните раЗПОРСДбИ на държавите-членки относно етикетирането на храните могат да попречат на СВОбОДНОТО движение на тези пропукти и да създадат неравни условия на конкуренция. Поради това е необходимо тези законодателства да се сближат с оглед безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар. Цепта на настоящата директива трябва да бъце да определи ОбЩНОСТНИТе правила от ОбШ и хоризонтален характер, които дпа се прилагат към всички храни, пуснати на пазара. От пруга страна, правилата от специален и вертикален характер, които се прилагат само за определени храни, трябва да се приемат в рамките на разпоредбите относно тези продукти. Регпаментирането на етикетирането на храните трябва да се основава преди всичко на Необхопимостга от осведомяване и защита на потребитепя. ОВС 258, 10.9.1999 г., стр. 12. Становище на Европейския парламент от 18 януари 2000 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на Съвета от 13 март 2000 година. ОВ Т 33, 8.2.1979 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Дирек- тива 97|4|ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ Г. 43, 14.2.1997, стр. 21). Виж приложение ГУ, част Б. 7) (10) (13) (14) (15) Тази НеОбХОДИМОСТ означава, че държавите-членки могат, спазвайки правилата на ДОГОВОРЗ., да налагат езикови изиск- вания. Подробното етикетиране, което посочва точното естество и характеристиките на продукта и позволява на потребителя ца направи своя избор при пълно познаване на фактите, е най-подходящото, тъй като създава най-малко пречки за свободната търговия. ПОРЗДИ това е НеОбХОЦИМО да се състави списък на цялата ИНфОРМЗЦИЯ, която по принцип трябва да се включва в ети- кетирането на всички храни. От друга страна, хоризонталният характер на настоящата директива не позволи на първоначалния етап в задължител- ните данни да се включат всички данни, които трябва да се ДОбаВЯТ към списъка, който по принцип се прилага за целия Набор от храни. На по-късен етап следва ца се приемат ОбЩ- ностни разпорецби с цел да се допълнят съществуващите правила. Освен това, въпреки липсата на общностни правила със спе- циален характер, държавите-членки трябва да си запазят правото да приемат някои национални разпоредби, които допълват общите разпоредби на настоящата директива, то следва тези разпоредби да бъдат подложени на общностна процепура. Споменатата общностна процедура трябва да бъде под фор- мата на решение на Общността, когато държава-членка желае да приеме ново законодателство. Следва също така да се предвиди възможността законодателят на Общностга да дерогира в изключителни случаи някои ОбЩО определени задължения. Правилата за етикетиране трябва също така да съпдържат забраната за въвеждане на купувача в заблуда или за приписване на лечебни свойства на храните. С оглед на ефи- касността, тази забрана трябва също така да важи за пред- ставянето и рекламата на храните. С оглед да се улесни търговията межпу държавите-членки може дпа се предвиди, че на етапите, предхождащи продаж- бата на крайния потребитеп, на външната опаковка да се обявява само ИНфОРМЗЦИЯТа за основните елементи, а някои задължителни данни, които трябва да придружават пред- варително опакованата храна, да се съдържат само в търгов- ските документи, отнасящи се до нея. Държавите-членки трябва да си запазят правото да опреде- лят правилата за етикетиране на храните, продавани в насипно състояние, предвид местната практика и търговия. Информацията за потребителя трябва да е гарантирана в този случай.