03/т. 40 Официален вестник на Европейския съюз 179 320011.0102 1.6/45 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ 10.1.2002 ДИРЕКТИВА 2001/102/ЕО НА СЪВЕТА от 27 ноември 2001 година за изменение на Директива 1999/29|ЕО относно нежеланите вещества и продукти при храненето на животни (текст от значение за ЕИП) СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взе предвид Договора за създаване на ЕВРОПСЙСКЗТЗ ОбЩНОСТ, като взе предвид Директива 1999/29/ЕО от 22 април 1999 г. относно нежеланите вещества и продукти при храненето на животни (!), и по-специално член 10, буква а) от нея, като взе предвид предложението на КОМИСИЯТЗ., като има предвид, че: (0 Директива 1999129/ЕО предвижда, че фуражни суровини могат да бъдат пускани в обращение в Общността, само ако са с добро и коректно търговско качество. Терминът „диоксини“ покрива група от /5 полихлорирани цибензо-р-диоксини (ПХДД) и 135 сродни на полихлориниран дибензофуран (ПХДО), от които 17 имат токсикологично значение. Най-токсичният сродник е 2,3,7,8-тетрахпорпибензо-р-пиоксин (ТХДД), класифициран от Международен изследователски център на рака и други авторитетни международни организации, като известен с канцерогенното си въздействие върху човека. Научният комитет по храните (НКХ), по примера на Световната здравна организация (СЗО), заключи, че карцерогенният ефект на диоксините не се проявява при нива, по-ниски от определен праг. Другите вредни ефекти, като ендометриозис, нервноповеденчески и имуноподтискащи ефекти, се проявяват при много по-ниски нива и те следва да се отчитат при определянето на приемлива доза. Полихлорираните бифенили (ПХБ) са група от 209 раз- лични сродни съединения, които могат да бъдат разделени на две групи, в зависимост от техните токсикологични качества: 12 сродни съединения проявяват токсикологични качества, подобни на тези на диоксинните и следователно често са определяни като „ПХБ тип диоксин“. Другите ПХБ не проявяват тази токсичност, подобна на диоксина, а имат различен токсикологичен профил. Всяко сродно съединение на диоксините или на ПХБ от тип диоксин, има различна степен на токсичност. За да се пре- цени токсичността на тези различни сродни съединения се въвежда понятието за коефициент на токсична ()) ОВЕ115, 4.5.1999 г., стр. 32. еквивалентност (КТЕ), за да се улесни оценката на риска и регулаторния контрол. Това означава, че аналитичните резултати, свързани с всичките 17 индивидуални сродни на диоксина съединения и на 12 сродни съединения на ПХБ от тип диоксин, се изразяват, чрез една количествена еди- ница: „ТХДД концентрация на токсични еквивалентности (КТЕ)“. Диоксините и ПХБ са изключително устойчиви на хими- ческо и биологично разграждане и следователно остават в околната среда и се натрупват в хранителните вериги за животни и хора. Разпространението на диоксини, ПХБ и ПХБ от тип диоксин в околната среда, причинява фоново замърсяване, което влияе на всички сухоземни растения, които се пасат от животните директно или се използват, като фуражни суро- вини, а също и във водната хранителна верига. Същото се отнася до почвата, която може да зарази фуражните суро- вини или да бъде директно погълната от животните. Освен фоновото замърсяване, директно случайно замърсяване на фуражните суровини може ца стане поради локализирано изпускане на диоксини от промишлени дейности, замърся- ване на фуражни суровини при тяхното производство, пре- работка и транспортиране, и незаконни практики или грешки в управлението по време на производството на храни за животни. Повече от 90 96 от излагането на човека на диоксини става чрез хранителните продукти. Хранителните продукти от животински произход обикновено допринасят за около 80 96 от общото излагане. Заплахата за животните от диок- сини произлиза основно от храните за животни. Следова- телно храните за животни, и в някои случаи почвата, са от значение като потенциални източници на диоксини. НКХ прие становище по отношение на оценка на риска от диоксини и ПХБ от тип диоксин в храните на 30 май 2001 г. Това е актуализация, базирана на новата научна информация, която е в наличност след приемането на ста- новището на НКХ по този въпрос на 22 ноември 2000 г. НКХ е определил пределно допустимата седмична доза (ПДСД) за диоксини и ПХБ от тип диоксин на 14 ре СЗО- ТЕК ке телесно тегло. Оценките на излагането показват, че значителна част от населението на Общността има храни- телна доза, надвишаваща пределно допустимата доза.