226 Официален вестник на Европейския съюз 171.1 3200010035 8.8.2000 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ 1.200/35 ДИРЕКТИВА 2000/35/ЕО0 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА от 29 юни 2000 година относно борбата със забавяне на плащане по търговските сделки ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взеха предвид Договора за създаването на Европейската общност, и по-специално член 95 от него, като взеха предвид предложението на Комисията (1), като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2), като действат в съответствие с процедурата, посочена в член 251 от Договора (?) в светдината на съвместния текст, одобрен на 4 май 2000 г. от Помирителния комитет, като имат предвицд, че: (1) - Европейският парламент в своята резолюция за интегрира- ната програма в полза на малките и средните предприятия (МСП) и на занаятчийския отрасъл () настоява Комисията ца представи предложения с оглед да се реши проблемът със забавата за плащане. (2)  Комисията прие на 12 май 1995 г. препоръка за сроковете на плащане по търговските сделки (?). (3)  Европейският парламент в своята резолюция по препоръ- ката на Комисията за сроковете на плащане по търговските сцелки (6) приканва Комисията да предвиди превръщането на нейната препоръка в предложение за директива на Съвета, което ца се представи възможно най-скоро. (41 “ Икономическият и социален комитет на 29 май 1997 г. прие становище „Зелената книга на Комисията за обществените поръчки в Европейския съюз: размисъл за бъдещето“ (”). (5) - Комисията публикува на 4 юни 1997 г. план за действие в полза на единния пазар, подчертавайки, че забавата за пла- щане представлява все по-сериозно препятствие за успеха на единния пазар. (6)  Комисията публикувана 17 юли 1997 г. доклад за забавите за плащане по търговските сделки (8), обобщаващ резулта- тите от оценката на ефектите от препоръката на Комисията от 12 май 1995 г. ()) ОВС168,3.6.1998 г., стр. 13, и ОВ С 374, 3.12.1998 г., стр. 4. (2) ОВС 407, 28.12.1998 г., стр. 50. (3) Становище на Европейския парламент от 17 септември 1998 г. (ОВ С 313,12.10.1998 г., стр. 142), Обща позиция на Съвета от 29 юли 1999 г. (ОВ С 284, 6.10.1999 г. стр. 1) и Решение на Европейския парламент от 16 декември 1999 г. (все още непубликувано в Офи- циален вестник). Решение на Европейския парламент от 15 юни 2000 г. и Решение на Съвета от 18 май 2000 г. () ОВС323, 21.11.1994 г., стр. 19. (?) ОВС127,10.6.1995 г., стр. 19. (6) ОВСО211, 22.7.1996 г., стр. 43. (”) ОВС 287, 22.9.1997 г., стр. 92. () ОВС 216, 17.7.1997 г., стр. 10. ) (10) (П) (12) (13) (14) Сериозно административно и финансово бреме тежи на предприятията, в частност на малките и средните, поради крайно дългите срокове на плащане и на забавата за пла- щане. Освен това, тези проблеми представляват една от основните причини за неплатежоспособност, заплашваща оцеляването на предприятията, и водят до загуба на много работни места. В някои пдържави-членки договорните срокове за плащане се различават съществено от средните за Общността. Съществуващите различия между държавите-членки по отношение на правилата и практиките за плащане представ- ляват препятствие за нормалното функциониране на вътрешния пазар. Ефектът от това е значително ограничаване на търговските сделки между държавите-членки. Това е в противоречие с член 14 от Договора, защото е желателно предприемачите да могат ца търгуват своите продукти в целия вътрешен пазар при условия, които гарантират, че трансграничните сделки не представляват по-голям риск от продажбите вътре в държава-членка. Може да има опасения от изкри- вяване на конкуренцията, ако коренно различни разпо- редби уреждат вътрешните операции, от една страна, и трансграничните, от друга страна. Най-новите статистики показват, че в най-добрия случай, положението със забавата за плащане не се е подобрило в много държави-членки след приемането на препоръката от 12 май 1995 г. Целта на борбата със забавата за плащане във вътрешния пазар не може да бъде постигната в достатъчна степен от отделно действащите държави-членки и може следователно ца бъде по-добре постигната на общностно равнище. Настоящата директива не излиза извън това, което е необ- ходимо за постигането на тази цел. Следователно, тя отго- варя в своята цялост на изискванията, произтичащи от принципите на субсициарност и пропорционалност, както са постановени в член 5 от Договора. Следва да се ограничи обхватът на настоящата директива до плащанията, извършвани като възнаграждение по търгов- ски сделки, и да не се уреждат сделките, извършвани с потребитепите, нито лихвите във връзка с други видове пла- щания, например плащанията, извършвани по силата на законодателството за чековете и полиците, или плащанията, извършвани в рамките на обезщетения за щети, включително тези, извършвани от застрахователните ком- пании. ФЗКТЪТ, че СВОбОДНИТе професии са обхванати от настоя- щата директива, не означава, че държавите-членки трябва да ги разглеждат като предприятия или търговци за цели, необхванати от същата.