19Г.6 Официален вестник на Европейския съюз 225 320031.0109 1.16/44 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ 23.1.2004 ДИРЕКТИВА 2003/109|ЕО НА СЪВЕТА от 25 ноември 2003 година относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взе предвид Договора за съзцаване на Европейската общност, и по-специално член 63, параграфи 3 и 4 от него, като взе предвид предложението на Комисията (!), като взе предвид становището на Европейския парламент (2) като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (?), като взе предвид становището на Комитета на регионите (4), като има предвид, че: (1) < С цел постепенното установяване на свобода, сигурност и правосъдие Договорът за създаване на Европейската общност предвижда, от една страна, приемането на мерки, целящи осигуряването на свободното движение на хора, свързани с придружаващи мерки относно контрола по външните граници, убежището и емиграцията и защита на правата на гражданите на трети страни. (2)  По време на извънредното съвещание в Тампере от 15 и 16 октомври 1999 г. Европейският съвет обяви, че правният статут на гражданите на трети страни трябва да се сближи с този на гражданите на държавите-членки и че лице, легално пребиваващо в държава-членка, за неопреде- лен срок от време, което има разрешение за дългосрочно пребиваване, следва да получи в тази държава-членка съв- купност от постоянни права, възможно най-близки с тези, от които се ползват гражданите на Европейския съюз. (3) Настоящата директива спазва основните права и принци- пите, признати по-конкретно от ЕВРОШЙСКЗТЗ конвенция за защита на човешките права и основни СВОбОДИ и ХЗРТЗТЗ. за основните права в ЕВРОПСЙСКИЯ съюз. (4 “ Интеграцията на граждани на трети страни, трайно устано- вени в държавите-членки, е ключов елемент за поощряване на икономическото и социално единство, основна цел на Общността, изложена в Договора. ()) ОВС 240 Е, 28.8.2001 г., стр. 79. () ОВС 284 Е, 21.11.2002 г., стр. 102. () ОВС 36, 8.2.2002 г., стр. 59. (#2 ОВСТ19,22.1.2002 г., стр. 18. (10) ДЪРЖЗВИТС-ЧПСНКИ следва да въведат разпоредбите на настоящата дпдиректива без дискриминация, основаваща се на пол, раса, цвят, религия или убежпения, политически или други становища, принадлежност към национално малцинство, бЛаГОСЪСТОЯНИС, произход по рожпение, неравнопоставеност, възраст или сексуална ориентация. Основният КРИТСРИЙ за получаване на статут на дългос- рочно пребиваващ следва да бъде продължителността на пребиваване на територията на държавата-членка. Това пре- биваване следва да е било легално и непрекъснато, за да свидетелства за трайното привързване на лицето с тази страна. НеОбХОДИМО е да се предвиди известна гъвкавост при отчитане на обстоятепствата, които биха накарали едно лице временно да се отдалечи от територията. С цел получаване статут на дългосрочно пребиваващ гражданинът на трета страна следва да докаже, че разполага с достатъчно средства и със здравна застраховка, за се пре- дотврати оставането му в тежест на държавата-членка. Държавите-чпенки, когато оценяват притежанието на УСТОЙЧИВИ доходи с редовен характер, могат да вземат предвид и фактори като пенсионни вноски или изплащане на данъчни задължения. НареД с останалото гражданите на трета страна, които желаят да ПРИДОбИЯТ и запазят статута на дългосрочно пре- бИВЗВЗ.ЩИ, не следва да представляват заплаха за обществе- ния ред и ОбЩССТВСННТа ситурност. Понятието ОбЩССТВСН ред може да обхваща и присъда за тежко престъпление. Икономическите СЪОбраЖСНИЯ не би следвало да са мотив за отреждане на статут на дългосрочно пребиваващ и не би следвало да се считат като взаимосвързани с приложимите условия. Важно е да се установи система от процедурни правила, които да уреждат разглеждането на молбата за получаване на статут за дългосрочно пребиваване. Тези процедури би трябвало да са ефективни и управляеми по отношение на нормална трудова ангажираност на администрациите на държавите-членки, а също така прозрачни и справедливи, с цел да предоставят съответното ниво на правна сигурност на засегнатите лица. Те не следва да бъдат спънка за упраж- няването на правото на пребиваване.