Г. 3481/98 Официален вестник на Европейския съюз 24.12.2008 г. ДИРЕКТИВА 2008/115/Е0 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите-членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 63, параграф 3, буква 6) от него, като взеха предвид предложението на КОМИСИЯТЗ, в съответствие с процедурата, установена в член 251 от Договора ()), като имат предвид, че: () Европейският съвет, състоял се в Тампере на 15 и 16 октомври 1999 г. установи съгласуван подход в областта на имиграцията и убежището, който обхваща едновременно съзцаването на обща система за убежище, политиката за законна имиграция и борбата срещу неза- конната имиграция. Европейският съвет, състоял се в Брюксел на 4 и 5 ноември 2004 г. призова за установяването на ефективна политика за извеждане и  репатриране, основана на общи норми, с оглед на това съответните лица да бъдат връщани по хуманен начин и при пълно зачитане на техните основни права и на тяхното посТтоЙнСтВОо. На 4 май 2005 г. Комитетът на министрите на Съвета на Европа прие „20 насоки относно принудителното връщане“. Следва ца се установят ясни, прозрачни и справедливи правила с цел установяване на ефективна политика на връщане като НеОбХОПИМ елемент на една Добре ръко- водена миграционна политика. Настоящата директива следва да установи хоризонтален набор от правила, приложими спрямо всички граждани на трети страни, които не отговарят или са престанали да отговарят на условията за влизане, престой или преби- ваване в дадена държава-членка. ДЪРЖЗВИТС-ЧПСНКИ следва пда следят за това прекратя- ването на незаконния престой на граждани на трети страни да се извършва по справедлива и прозрачна процепдура. В съответствие с общите принципи на законо- дателството на ЕС, решенията съгласно настоящата директива следва да се вземат индивидуално и въз основа на обективни критерии, което означава, че неза- КкоНнНиЯятТ престой не следва да е единственото обстоя- телство, което трябва да се вземе предвид. Когато () Становище на Европейския парламент от 18 юни 2008 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на (Съвета от 9 цекември 2008 г. (10) () използват стандартни формуляри за решения, свързани с връщане, например решения за връщане, и, ако има такива, забрани да влизане или решения за извеждане, държавите-членки следва да зачитат този принцип и изцяло да спазват всички приложими разпоредби на настоящата директива. Подчертава се необходимостта от споразумения за обратно приемане между Общността и трети страни, както и от цвустранни споразумения за обратно приемане с трети страни, с цел улесняване на процеса на връщане. Между- народното сътрудничество със страните на произход на всички етапи от процеса на връщане е предварително условие за постигане на трайно връщане. Признава се законното право на пържавите-членки да връщат граждани на трети страни, които са в незаконен престой, при наличие на справедливи и ефикасни системи за убежище, които изцяло па зачитат принципа на „забрана за връщане“ (поп-геошетепо). В съответствие с Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 г. относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите-членки (), гражданин на трета страна, който е подал молба за убежище в държава- членка, не следва да бъде считан за лице, което е в незаконен престой на територията на пържавата-членка, до влизането в сила на отрицателно решение относно молбата или на решение, прекратяващо правото му на престой като кандидат за убежище. Когато няма основания ца се счита, че постигането на целта на процедурата за връщане би било възпрепят- ствано, следва да се отдава предпочитание на добро- волното връщане спрямо принудителното връщане, като се определи срок за доброволно напускане. Срокът за поброволно напускане следва да се удължи, когато това се счита за необходимо поради конкретните обстоятелства на всеки отделен случай. С оглед да се насърчава добро- волното връщане държавите-членки следва ца предвидят предоставянето на засилена помощ и консултиране във връзка с връщането, както и да използват по най-добрия начин съответните възможности за финансиране, с които разполагат по Европейския фонд за връщане. СПСДВЗ. да се установи ОбЩ минимален Набор от правни гаранции, приложими за  решенията, ссвързани с връщането, за да се осигури ефективна защита на инте- ресите на засегнатите лица. Необхоцимата правна помощ следва да се предостави на лица, които не разполагат с достатъчни средпства. Цържавите-чпенки следва  да предвидят в националното си законодателство в кои случаи правната помощ трябва да се счита за НеОбХОДИМЗ.. (3) ОВ Г. 326, 13.12.2005 г., стр. 13.