г. 200146 Официален вестник на Европейския съюз 31.7.2009 г. РЕГЛАМЕНТ (ЕО) Ме 6642009 НА СЪВЕТА от 7 юли 2009 година за установяване на процедура за договарянето и сключването на споразумения между държави- членки и трети държави относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела, по дела, свързани с родителската отговорност, и по дела, свързани със задължения за издръжка, както и по въпроси на приложимото право към дела, свързани със задължения за издръжка СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 61, буква в), член 65 и член 67, параграфи 2 и5 от него, като взе предвид предложението на КОМИСИЯТЗ, като взе предвид становището на Европейския парламент (), като има предвид, че: ( Част трета, дял ГУ от Договора дава правното основание за приемане на законодателство на Общността в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси. Съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси между държави-членки и трети държави по традиция се урежда със споразумения между държавите-членки и третите държави. Тези споразумения, чийто брой е значи- телен, често отразяват специфичните връзки между пдържавата-членка и третата държава и имат за цел да предоставят адекватна правна рамка в отговор на специфични потребности на заинтересованите страни. Съгласно член 307 от Договора, държавите-членки трябва ца предприемат всички необходими мерки за премахване на несъответствията между достиженията на правото на Общността и международните споразумения, сключени между държави-членки и трети държави. Това може ца включва необходимостта от предоговаряне на такива споразумения. За да се създаде адекватна правна рамка в оттовор на специфичните потребности на цадена държава-членка в отношенията й с трета пържава, е възможно да има явна необходимост от сключване на нови споразумения с трети пържави, отнасящи се до областите на граж- данското правосъдие, които попадат в приложното поле на част трета, дял ГУ от Договора. В своето Становище 1/03 от 7 февруари 2006 г. относно сключването на новата Конвенция от Лугано, Съдът на Европейските общности потвърди, че Общността е придобила изключителна компетентност за сключването на международно споразумение като Конвенцията от Лугано с трети държави по въпроси, засягащи разпоредбите, установени в Регламент (ЕО) Ме 4412001 ()) Становище от 7 май 2009 г. (все още непубликувано в Официален вестник). (10) на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компе- тентността признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (2) („Брюксел Г“). Съгласно член 300 от Договора Общността е тази, която сключва споразумения межпу Общността и трета държава по въпроси от изключителната компетентност на Общността. Член 10 от Договора изисква от държавите-членки да съдействат за постигането на задачите на Общността и да се въздържат от предприемането на каквито и да е мерки, които биха могли да застрашат постигането на целите на Договора. Това задължение за лоялно сътруд- ничество е с общо приложение и не зависи от това, дали компетентността на Общността е изключителна или не. По отношение на споразуменията с трети държави относно специфични въпроси от областта на гражданското правосъцие, които попадат в изключителната компе- тентност на Общността, следва да се съзцаде после- дователна и прозрачна процедура, чрез която да се разрешава на държава-членка да изменя действащо споразумение с трети пдържави или да договаря и сключва ново споразумение, по-специално когато самата Общност не е обявила намерението си да упражни външната си компетентност за сключване на споразумение чрез вече съществуващ мандат за водене на преговори или предвицен мандат за водене на преговори. Тази процедура не следва да засяга изключителната компетентност на Общността и разпоредбите на членове 300 и 307 от Договора. Тя следва да бъде разглеждана като изклю- чителна мярка и ца бъде с ограничено приложно поле и срок. Настоящият регламент не следва да се прилага, ако ОбЩНОСТТЗ вече е сключила споразумение със същия предмет със съответната трета държава. ДВС споразумения следва пца се разглеждат като отнасящи се до един и същи предмет само ако и до степен, в която регулират по същество еднакви СПСЦИ(])ИЧНИ правни въпроси. РаЗПОРСЦбИ, в които само се изразява ОбЩО намерение за сътрудничество по такива въпроси, не следва да се считат за отнасящи се до един и същи предмет. Определени регионални споразумения, на които се прави позоваване в  съществуващите правни актове  на Общността, следва също да бъдат обхванати от настоящия регламент. (2) ОВ Т. 12, 16.1.2001 г., стр. 1.