240 Официален вестник на Европейския съюз 171.1 320011.0084 13.10.2001 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ 1272132 ДИРЕКТИВА 2001/84|ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА от 27 септември 2001 година относно правото на препродажба в полза на автора на оригинално произведение на изкуството ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него, като взеха предвид предложението на Комисията (1), като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2), в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (?), в светлината на общия проект, одобрен от Помирителната комисия на 6 юни 2001 г., като имат предвицд, че: (1) - В областта на авторското право правото на препродажба е непрехвърлимо и неотчуждимо право на автора на оригинално произведение на графичното или пластичното изкуство, осигуряващо му икономически интерес от послед- ващи продажби на съответното произведение. (2) Правото на препродажба е право с плодоносен характер, което позволява на автора да получи възнаграждение за последващи прехвърляния на произведението. Обектът на правото на препродажба е материалното произведение, в частност средата, в която се включва защитеното произве- дение. (3) -Правото на препродажба има за цел да осигури на авторите на графични или пластични произведения на изкуството дял в икономическия успех на техните творби. То спомага за възстановяване равновесието между икономическото положение на авторите на графични и пластични произве- дения на изкуството и това на другите творци, които извличат полза от последващо използване на техните про- изведения. (4  Правото на препродажба съставлява неразделна част от авторското право и е основен прерогатив за авторите. Нала- гането на такова право във всички държави-членки отго- варя на необходимостта от осигуряване на творците на адекватно и еднакво ниво на защита. (5)  Съгласно член 151, параграф 4 от Договора Общността следва да вземе под внимание културните аспекти в своите действия, съгласно другите разпоредби от Договора. (6)  Бернската конвенция за закрила на Ллитературни и художествени произведения предвижда, че правото на пре- продажба се предоставя само ако националното законода- телство на автора го допуска. Следователно, правото не е задължително и е предмет на правилото за реципрочност. ()) ОВСТ178,21.6.1996 г., стр. 16, и ОВ С 125, 23.4.1998 г., стр. 8. (2) ОВС75, 10.3.1997 г., стр. 17. (3) Становище на Европейския парламент от 9 април 1997 г. (ОВ С 132, 28.4.1997 г., стр. 88), потвърдено на 27 октомври 1999 г., Обща позиция на Съвета от 19 юни 2000 г. (ОВ С 300, 20.10.2000 г., стр. 1) и Решение на Европейския парламент от 13 декември 2000 г. (ОВ С 232, 17.8.2001 г., стр. 173). Решение на Европейския парла- мент от 3 юли 2001 г. и Решение на Съвета от 19 юли 2001 г. ( От съдебната практика на Съца на Европейските общности относно прилагането на принципа на недискриминация, определен в член 12 от Договора, както е показано в съдеб- ното решение от 20 октомври 1993 г. по съединените дела С-92192 и С-326|92 Фил Колинс и други (#), следва, че националните  разпоредби, съдържащи  клаузи за реципрочност, не могат да бъдат основание за отказване на граждани на други държави-членки на права, предоставени на национални автори. Прилагането на такива клаузи в контекста на Общността противоречи на принципа за равно третиране, произтичащ от забраната на всякакъв вид дис- криминация, основана на националност. В процеса на интернационализация на пазара на модерно и съвременно изкуство на Общността, който понастоящем се ускорява под въздействието на новата икономика в регулиращ контекст, в който няколко държави, които не са членки на Европейския съюз, признават правото на препро- дажба, от съществено значение е Европейската общност в областта на външната си политика да започне преговори, за цда направи задължителен член 146 от Бернската конвенция. Фактът, че съществува този межпународен пазар, заедно с липсата на право на препродажба в няколко пържави- членки и различията, които съществуват понастоящем между националните системи, които признават това право, пораждца необходимостта да се постановят преходни разпо- редби както по отношение влизането в сила, така и на оперативното регулиране на правото, което ще запази кон- куренцията на европейския пазар. Правото на препродажба понастоящем се предвижда от националното законодателство на повечето държави- членки. Това законодателство, когато съществува такова, препставя някои различия, по-конкретно по отношение на обхванатите произведения, на лицата, които имат право да получат възнаграждение, прилагания процент, сделките, подлежащи на плащане на възнаграждение, и основата, върху която то се иизчислява. Прилагането или неприлагането на това право има значително въздействие върху конкурентната среда във вътрешния пазар, тъй като съществуването или отсъствието на задължение за плащане въз основа на правото за препродажба е елемент, който трябва да се вземе под внимание от всяко лице, което желае ца продаде произведение на изкуството. Ето защо това право е фактор, който допринася за създаването на наруше- ния на конкуренцията, както и на изместване на продаж- бите в Общността. Такива различия по отношение на съществуването на право за препродажба и неговото прилагане от държавите-членки има пряко отрицателно въздействие върху правилното функциониране на вътрешния пазар на произведения на изкуството, както предвижда член 14 от Договора. При това положение член 95 от Договора представлява подходящата правна основа. (1993)1 ЕСВ. 1-5145.