19Г.6 Официален вестник на Европейския съюз 99 320030р0335 1118112 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ 14.5.2003 РЕШЕНИЕ 2003/335/ПВР НА СЪВЕТА от 8 май 2003 година за разследване и наказателно преследване на геноцид, престъпления срещу човечеството и военни СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взе предвид Цоговора за ЕВРОПСЙСКИЯ съюз, и по-специално членове 30 и 31 и член 34, параграф 2, буква в) от него, като взе предвид инициативата на Кралство Дания (!), като взе предвид становището на Европейския парламент (2), като има предвид, че: (11 От 1995 г. Межпународният наказателен съд за бивша Югославия и Международният наказателен съд за Руанда разследват нарушенията на международното право във връзка с воденето на война, геноцид или престъпления срещу човечеството, преследват и осъждат техните извършители. (2)  Римският статут на Международния наказателен съд от юли 1998 г. е ратифициран от всички държави-членки, прогласява, че най-тежките престъпления, които засягат цялата межлународна общност, по-специално геноцидът, престъпленията срещу човечеството и военните престъпле- ния, не могат да останат ненаказани и че наказанията за тях трябва да бъцат ефективно гарантирани от мерки в нацио- нален план и посредством засилване на международното сътрудничество. (3) Римският статут припомня, че задължение на всяка дър- жавае да изправи пред наказателното си правосъдие лицата, отговорни за такива межпународни престъпления. (4 “ Римският статут подчертава че Междпународният наказателен съп, който той създава, трябва цда допълва националната наказателна юрисдикция. Ефективността на разследванията й, когато има такива, на наказателните преследвания за геноцид, за престъпления срещу човечеството и за военните престъпления, би трябвало ца бъде гарантирана без нарушаване на юрисдикцията на МеЖДУНЗРОДНИЯ наказателен съд. (5) “ Разследванията и преследванията, както и обменът на информация относно геноцид, престъпления срещу човечеството и военни престъпления, остават задължение ()) ОВС 223, 19.9.2002 г., стр. 19. (2) Становище от 17 декември 2002 г. (все още непубликувано в Офи- циален ЗЕСШНЦК) . престъпления (10) () () на националните органи, освен ако тези престъпления попадат нормите на международното право. ДЪРЖЗ.ВИТС-ЧПСНКИ редовно се занимават с лица, които са били въвлечени в такъв вид престъпления, и които търсят начин да проникнат и да пребивават посТтоЯянНнОо в Европей- СКИиЯ сЪъюз. Компетентните органи на държавите-членки гарантират, че когато получат ИНфОРМЗЦИЯ, че дадено лицпе, което е подало заявление за разрешение за ПребИВЗВЗНС, е заподозряно в извършването на геноцид, на престъпления срету човечеството или на военни престъпления, или че е участвало в извършването на такива ДеЙСТВИЯ, да се убеди, че въпросните ще подлежат на разследване и, ако има осно- вание за това, на наказателно преследване в съответствие с тяхното национално право. Съответните национални органи по наказателно преслед- ване и имиграционните органи, независимо че всеки от тях има собствени задачи и компетентности, трябва много тясно да си сътрудничат, за да дадат възможност на компе- тентните национални органи да водят ефективни разслед- вания и преследване на повод на такива престъпления, когато имат юрисдикция за национално ниво. Държавите-членки гарантират, че органите по наказателно преследване, респективно разследващите органите и имиграционните органи разполагат с необходимите сред- ства и структури, за да могат ефективно да си сътрудничат и да разследват геноцид, престъпления срещу човечеството и военни престъпления, когато са налице условия за това. Ефективността на разследванията и наказателното преслед- ване на такива престъпления предполага тясно сътрудниче- ство на наднационално равнище межпу органите на дпържа- вите, които са страни по Римския статут, включително пдържавите-членки. На 13 юни 2002 г. Съветът прие Решение 2002/494/ПВР за съзцаване на европейска мрежа на контактни точки по отношение на лицата, отговорни за геноцид, престъпления срещу човечеството и военни престъпления (?). Държавите- членки трябва да гарантират, че тези органи за контакт се използват пълноценно, за да се улесни сътрудничеството межпу компетентните международни органи. ОВГ. 167, 26.6.2002 г., стр. 1.