8.8.2000 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 200/35 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (!), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (?), enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), mot bakgrund av det gemensamma utkast som godkändes av förlikningskom- mittén den 4 maj 2000, och av följande skäl: (1) — Europaparlamentet uppmanade i sin resolution om det integrerade programmet för små och medelstora företag och hantverksföretag (') kommissionen att lägga fram förslag för att lösa problemen med sena betalningar. (2) — Den 12 maj 1995 antog kommissionen en rekommen- dation om betalningsfrister vid handelstransaktioner (7). 3) — I sin resolution om kommissionens rekommendation om betalningsfrister vid handelstransaktioner (”) uppma- nade Europaparlamentet kommissionen att omarbeta sin rekommendation till ett förslag till ett rådsdirektiv och att lägga fram det så snart som möjligt. (4) - Den 29 maj 1997 antog Ekonomiska och sociala kommittén ett yttrande om kommissionens grönbok om offentlig upphandling inom Europeiska unionen: Över- väganden inför framtiden (7). (5) — Den 4 juni 1997 offentliggjorde kommissionen en hand- lingsplan för den inre marknaden, i vilken det under- ströks att sena betalningar är på väg att bli ett allt allvarligare hinder för att den inre marknaden skall bli en framgång. (6) - Den 17 juli 1997 offentliggjorde kommissionen en rapport om betalningsförseningar vid handelstransak- tioner () i vilken en sammanfattande utvärdering gjordes av vad kommissionens rekommendation av den 12 maj 1993 hade givit för resultat. (!) EGT C 168, 3.6.1998, s. 13 ochEGT C 374, 3.12.1998, s. 4. (") EGT C 407, 28.12.1998, s. 50. (') Europaparlamentets yttrande av den 17 september 1998 (EGT C 313, 12.10.1998, s. 142), rådets gemensamma ståndpunkt av den 29 juli 1999 (EGT C 284, 6.10.1999, s. 1) och Europaparlamentets beslut av den 16 december 1999 (ännu ej offentliggjort i EGT). Europaparlamentets beslut av den 15 juni 2000 och rådets beslut av den 18 maj 2000. ”) EGT L 127, 10.6.1995, s. 19. EGT C 211, 22.7.1996, s. 43. EGT C 287, 22.9.1997, s. 92. EGT C 216, 17.7.1997, s. 10. (7) (10) (11) (13) (14) Alltför långa betalningsperioder och sena betalningar medför att företag, särskilt små och medelstora, utsätts för betungande administrativa och ekonomiska bördor. Dessa problem utgör dessutom en huvudorsak till att företag kommer på obestånd som hotar deras fortsatta existens och leder till att många arbetstillfällen går förlo- rade. I vissa medlemsstater avviker de avtalsenliga betalnings- fristerna betydligt från genomsnittet i gemenskapen. Skillnaderna mellan medlemsstaterna i fråga om regler och praxis när det gäller betalningar utgör ett hinder för en väl fungerande inre marknad. Detta får till följd att handelstransaktioner mellan medlemsstaterna begränsas avsevärt. Detta strider mot artikel 14 i fördraget eftersom företagare skall kunna bedriva handel på hela den inre marknaden på sådana villkor som säkerställer att gränsöverskridande transak- tioner inte medför större risker än inrikes försäljning. Det skulle leda till en snedvridning av konkurrensen om väsentligt olika regler tillämpades på inrikes och gräns- överskridande transaktioner. Av den senaste statistiken framgår det att situationen med sena betalningar, milt uttryckt, inte har förbättrats i många medlemsstater sedan rekommendationen av den 12 maj 1993 antogs. Målet att bekämpa sena betalningar på den inre mark- naden kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna var för sig och kan därför bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Direktivet överensstämmer därför helt och hållet med subsidiaritetsprincipens och proportionalitetsprincipens krav i enlighet med artikel 5 i fördraget. Detta direktiv bör begränsas till betalningar som görs som ersättning vid handelstransaktioner och reglerar inte transaktioner med konsumenter, räntor i samband med andra betalningar, t.ex. betalningar enligt lagstiftningen om checkar och växlar eller betalningar av skadestånd, inbegripet betalningar från försäkringsbolag. Det faktum att fria yrkesutövare omfattas av det här direktivet  betyder inte att medlemsstaterna måste behandla dem som företag eller näringsidkare för syften som inte omfattas av detta direktiv.