25.11.2003 Europeiska unionens officiella tidning L 308/15 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2003/89/EG av den 10 november 2003 om ändring av direktiv 2000/13/EG när det gäller uppgifter om ingredienser i livsmedel (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (?), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (?), och av följande skäl: (1) — För att uppnå en hög nivå på skyddet av konsumen- ternas hälsa och garantera dem rätten till information bör det säkerställas att konsumenterna får ändamålsenlig information om livsmedel, bland annat genom att samt- liga ingredienser framgår av märkningen. (2) — Enligt artikel 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presen- tation av livsmedel (') samt om reklam för livsmedel behöver vissa ämnen inte anges i ingrediensförteck- ningen. (3) — När vissa ingredienser eller andra ämnen används i livs- medelsproduktionen och fortfarande finns kvar, orsakar de allergier eller överkänslighet hos konsumenterna, och vissa av dessa allergier eller överkänsligheter utgör en hälsorisk för de berörda personerna. (4) — Vetenskapliga kommittén för livsmedel, inrättad genom artikel 1 i kommissionens beslut 97/579/EG () har konstaterat att födoämnesallergier är så vanligt förekom- mande att de påverkar många människors liv, eftersom de förorsakar såväl lindriga som potentiellt livshotande tillstånd. (') EGT C 332 E, 27.11.2001, s. 257 och EGT C 331 E, 31.12.2002, s. 188. (2) EGT C 80, 3.4.2002, s. 35. (') Europaparlamentets yttrande av den 11 juni 2002 (ännu ej offentlig- gjort i EGT), rådets gemensamma ståndpunkt av den 20 februari 2003 (EUT C 102 E, 29.4.2003, s. 16) och Europaparlamentets ståndpunkt av den 2 juli 2003 (ännu ej offentliggjord i EUT). Rådets beslut av den 22 september 2003. (') EGT L 109, 6.5.2000, s. 29. Direktivet ändrat genom kommissio- nens direktiv 2001/101/EG (EGT L 310, 28.11.2001, s. 19). (') EGT L 237, 28.8.1997, s. 18. Beslutet ändrat genom beslut 2000/ 443/EG (EGT L 179, 18.7.2000, s. 13). (5) (12) Nämnda kommitté har bekräftat att komjölk, frukt, baljväxter — (särskilt jordnötter och sojabönor), ägg, kräftdjur, nötter, fisk, grönsaker (selleri och andra ur familjen flockblomstriga växter), vete och andra sädes- slag är de vanligaste födoämnesallergenen. De vanligaste födoämnesallergenen ingår i många olika beredda livsmedel. Nämnda kommitté har också noterat att livsmedelstill- satser kan orsaka oönskade reaktioner och att det ofta är svårt att undvika livsmedelstillsatser eftersom de inte alltid anges på märkningen. Det är nödvändigt att de allergiframkallande tillsatser, processhjälpmedel och andra ämnen som omfattas av artikel 6.4 a i direktiv 2000/13/EG omfattas av märkningsreglerna för att ge korrekt information till de konsumenter som lider av livsmedelsallergi. Även om märkningen, som är riktad till konsumenterna i allmänhet, inte bör ses som den enda informations- källan och därmed överta sjukvårdens roll, är det ändå lämpligt att så långt som möjligt hjälpa de konsumenter som lider av allergier eller överkänslighet genom att ge dem mer fullständiga uppgifter om produkternas sammansättning. Förteckningen över  allergiframkallande ämnen bör omfatta de livsmedel, ingredienser och andra ämnen som är kända för att orsaka överkänslighet. För att bättre kunna informera alla konsumenter och skydda hälsan hos vissa av dem bör alla ingredienser och andra ämnen som ingår i livsmedel obligatoriskt anges i ingrediensförteckningen. När det gäller alkoholhaltiga drycker bör det vara obligatoriskt att inkludera alla aller- giframkallande ämnen som ingår i drycken i fråga i märkningen. För att ta hänsyn till de tekniska svårigheterna vid livs- medelsframställning är det nödvändigt att tillåta en större flexibilitet när det gäller att förteckna sådana ingredienser och andra ämnen som används i mycket små mängder.