6.9.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 239/3 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1582/2002 av den 5 september 2002 om en särskild interventionsåtgärd för spannmål i Finland och Sverige EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av mark- naden för spannmil ('), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1666/2000 (”), särskilt artikel 6 i denna, och av följande skäl: (1) Havre räknas till de produkter som omfattas av den gemensamma = organisationen av marknaden = för spannmål. Det utgör dock inte en del av det bas- spannmål som avses i artikel 4 i förordning (EEG) nr 1766/92 och som får köpas upp för intervention. Havre är en viktig och traditionell produkt i Finland och Sverige och är väl anpassad till klimatförhållandena i dessa länder. Produktionen överstiger med råge behoven i dessa länder, vilket har lett till att man har varit tvungen att avsätta överskottet till tredje land. Anslut- ningen till gemenskapen har inte förändrat den tidigare situationen. En eventuell minskning av havreodlingen i Finland och Sverige skulle gynna produktionen av andra spannmål som omfattas av interventionssystemet, särskilt korn. Situationen för korn kännetecknas av en överproduktion, såväl i dessa båda nordiska länder som i övriga gemen- skapen. Om man skulle börja odla korn i stället för havre skulle detta endast leda till ökad överskottsproduktion. Det bör därför säkerställas att exporten av havre till tredje land kan fortsätta. Havre kan få det exportbidrag som avses i artikel 13 i förordning (EEG) nr 1766/92. Finlands och Sveriges geografiska placering är mindre gynnsam ur exportsyn- punkt än övriga medlemsstaters. Fastställandet av ett exportbidrag på grundval av nämnda artikel 13 gynnar främst exporten från dessa andra länder. Det kan antas att dessa två nordiska länders havreproduktion mer och mer kommer att ersättas av kornproduktion. Man kan därför vänta sig att betydande kvantiteter korn, som endast kan avsättas genom export till tredje land, under de kommande regleringsåren kommer att interventions- lagras i Finland och Sverige i enlighet med artikel 4 i förordning (EEG) nr 1766/92. Export från interventions- lagren är mer kostsam för gemenskapsbudgeten än direkt export. (') EGT L 181, 1.7.1992, s. 21. (2) EGT L 193, 29.7.2000, s. 1. (5) (10) (11) En särskild interventionsåtgärd enligt artikel 6 i nämnda förordning gör det möjligt att undvika extra kostnader. Denna interventionsåtgärd kan utformas som en åtgärd avsedd att lätta havremarknaden i Finland och Sverige. Beviljandet av exportbidrag på grundval av en anbudsin- fordran som endast tillämpas på havre som producerats och exporterats från dessa två länder utgör den bästa åtgärden i detta sammanhang. Detta förfarande har tidi- gare tillämpats, bland annat under regleringsåret 2001/ 2002 i samband med kommissionens förordning (EG) nr 1789/2001 (). Denna åtgärds utformning och mål gör det lämpligt att i tillämpliga delar för detta syfte tillämpa artikel 13 i förordning (EEG) nr 1766/92 samt de förordningar som antagits för tillämpningen av denna, särskilt kommissio- nens förordning (EG) nr 1501/95 av den 29 juni 1995 om vissa tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1766/92 vad avser beviljande av exportbidrag och de åtgärder som skall vidtas vid störningar inom spannmåls- sektorn ('), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1163/2002 ()). I förordning (EG) nr 1501/95 föreskrivs, förutom anbud- givarnas åtaganden, förpliktelsen att lämna in en ansökan om exportlicens. En anbudssäkerhet på 12 euro per ton, som betalas då anbudet presenteras, kan utgöra en garanti för att denna förpliktelse uppfylls. Spannmålen i fråga bör exporteras från medlemsstater för vilka en särskild interventionsåtgärd har vidtagits. Det är därför nödvändigt att begränsa användandet av exportlicenser, dels för exporter från en medlemsstat där ansökan om exportlicens lämnats in, dels för havre som har producerats i Finland och Sverige. För att garantera att alla berörda parter behandlas lika är det nödvändigt att fastställa att giltighetstiden för alla de utfärdade licenserna skall vara densamma. För att garantera att anbudsförfarandet fungerar smidigt är det lämpligt att föreskriva en minsta kvantitet som anbuden skall avse, samt tidsfristen och formen för anmälan av de anbud som lämnats in till de behöriga myndigheterna. De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är fören- liga med yttrandet från Förvaltningskommittén för spannmål. (7) EGT L 243, 13.9.2001, s. 15. (') EGT L 147, 30.6.1995, s. 7. () EGT L 170, 29.6.2002, s. 46.