90 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 06/Vol. 02 384L0005 11.1.84 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING Nr L 8/17 RÅDETS ANDRA DIREKTIV av den 30 december 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon (84/5/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (?), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande ("), och med beaktande av följande: I rådets direktiv 72/166/EEG ('), ändrat genom direktiv 72/430/EEG (), har rådet föreskrivit tillnärmning av medlemsstaternas Jlagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet. Enligt artikel 3 i direktiv 72/166/EEG skall varje medlemsstat vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fordon som är normalt hemmahörande inom dess territo- rium skall omfattas av ansvarsförsäkring. Försäkringens omfattning och villkor skall bestämmas inom ramen för dessa åtgärder. Det föreligger emellertid fortfarande väsentliga skillnader mellan de olika medlemsstaternas lagstiftning rörande omfattningen av denna obligatoriska försäkring. Dessa skillnader har en direkt inverkan på genomförandet av den gemensamma marknaden och dess funktion. Särskilt är det berättigat att utsträcka den obligatoriska försäkringen till att omfatta ansvarighet för sakskada. Den obligatoriska försäkringen skall ha en sådan omfatt- ning, att utfallande ersättningsbelopp under alla omstän- digheter tillförsäkrar de skadelidande en adekvat ersätt- ning, oavsett i vilken medlemsstat skadan inträffat. Det är nödvändigt att tillskapa ett organ som garanterar att skadelidande inte blir utan ersättning, när det fordon som orsakat skadan är oförsäkrat eller oidentifierat. Det är (') EGT nr C 214, 21.8.1980, s. 9 och EGT nr C 78, 30.3.1982, s. 17. (;) EGT nr C 287, 9.11.1981, s. 44. () EGT nr C 138, 9.6.1981, s. 15. () EGT nr L 103, 2.5.1972, s. 1. () EGT nr L 291, 28.12.1972, s. 162. viktigt att den skadelidande får möjlighet att direkt och i första hand vända sig till detta organ, dock utan att ändring sker i de bestämmelser som tillämpas i medlems- staterna med avseende på om den ersättning som utbe- talas av detta organ är subsidiär eller ej eller beträffande bestämmelser som gäller vid subrogation. Medlems- staterna bör emellertid ha möjlighet att förordna om vissa begränsade undantag beträffande utbetalning av ersättning från detta organ och att ersättning för sakskador orsakade av oidentifierade fordon skall begränsas eller innehållas, detta med hänsyn till risken för bedrägeri. Det ligger i de skadelidandes intresse att rättsverkningarna av särskilda friskrivningsklausuler begränsas till förhål- landet mellan försäkringsgivaren och den person som varit vållande till olyckshändelsen. För fall då ett fordon stulits eller tillgripits med våld får medlemsstaterna före- skriva att ersättning skall utbetalas av det ovannämnda organet. För att lätta den ekonomiska bördan för detta organ får medlemsstaterna införa bestämmelser om viss självrisk i de fall organet svarar för ersättning för sakskador orsakade av oförsäkrade fordon eller, där det är motiverat, fordon som stulits eller tillgripits med våld. Familjemedlemmar till försäkringstagaren, till föraren eller till annan person som är ansvarig bör beredas samma skydd som annan tredje man, i vart fall beträffande personskador. Avskaffandet av kontroll av försäkring förutsätter att den nationella försäkringsbyrån i värdlandet garanterar att ersättning utbetalas för skador orsakade av fordon som är normalt hemmahörande i en annan medlemsstat. Det lämpligaste kriteriet för att avgöra om ett fordon är normalt hemmahörande i en viss medlemsstat är om det är försett med en registreringsskylt från den staten. Artikel 1.4 första strecksatsen i direktiv 72/166/EEG bör därför ändras 1 överensstämmelse härmed. Med hänsyn till situationen i vissa medlemsstater rörande å ena sidan de lägsta ersättningsbeloppen och å andra sidan det försäkringsansvar och de självrisker som gäller för det ovannämnda organet vid sakskador, bör övergångs- bestämmelser finnas för ett gradvis genomförande i dessa medlemsstater av direktivets bestämmelser om lägsta ersättningsbelopp och ersättning för sakskador som utbe- talas av organet.