6.5.2000 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 109/29 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (!), i enlighet med det förfarande som anges i artikel 251 i fördraget (?) och av följande skäl: (1) — Rådet direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel () har undergått flera och omfattande ändringar ('). För att skapa klarhet och av rationella skäl bör därför en kodificering företas av nämnda direktiv. (2) — Skillnader mellan medlemsstaternas lagar och andra författningar om märkning av livsmedel kan hämma den fria rörligheten av dessa varor och kan leda till ojämlika konkurrensvillkor. (3) — Det är därför nödvändigt att närma dessa lagstiftningar till varandra för att bidra till att den inre marknaden fungerar smidigare. (4) — Syftet med detta direktiv bör vara att anta allmänna gemenskapsregler som skall gälla horisontellt för alla livsmedel som släpps ut på marknaden. (5) — Specialregler som tillämpas vertikalt endast på vissa livs- medel bör fastställas inom ramen för de bestämmelser som behandlar dessa varor. (6) — Det huvudsakliga syftet med regler om märkning av livsmedel bör vara behovet att informera och skydda konsumenten. (7) — Detta behov innebär att medlemsstaterna, med hänsyn tagen till bestämmelserna i fördraget, skall kunna ställa språkliga krav. (8) — Detaljerad märkning för att ange produktens exakta art och beskaffenhet gör det möjligt för konsumenten att göra sitt val med full sakkännedom och är det lämpli- (!) EGT C 258, 10.9.1999, s. 12. () Europaparlamentets ståndpunkt av den 18 januari 2000 (ännu ej offentliggjord i EGT) och rådets beslut av den 13 mars 2000. () EGT L 33, 8.2.1979, s. 1. Direktivet senast ändrad genom Europa- parlamentets och rådets direktiv 97/4/EG (EGT L 43, 14.2.1997, s. 21). (') Se bilaga IV del B. (10) (11) (12) (14) (16) gaste eftersom det medför minsta möjliga hinder för den fria handeln. En förteckning bör därför göras upp över alla uppgifter som i princip bör framgå av märkningen på alla livs- medel. Med hänsyn till att detta direktiv är horisontellt var det från början inte möjligt att bland de obligatoriska märk- ningsanvisningarna ta med samtliga uppgifter som gäller för varje livsmedel och som måste framgå av den förteckning som i princip gäller för samtliga livsmedel; i ett senare steg bör gemenskapsbestämmelser antas som kompletterar de bestämmelser som redan finns. Medlemsstaterna bör vidare, om det saknas specialregler inom gemenskapen, behålla rätten att fastställa vissa nationella bestämmelser som komplement  till de allmänna bestämmelserna i detta direktiv, dock bör dessa bestämmelser vara underkastade en gemen- skapsprocedur. En sådan procedur måste utgöras av ett gemenskapsbe- slut, när en medlemsstat önskar att införa ny lagstift- ning. Bestämmelser måste också skapas för att ge gemen- skapens lagstiftare möjlighet att, i undantagsfall, avvika från vissa förpliktelser som har fastställts generellt. Reglerna för märkning bör också förbjuda användning av information som skulle kunna vilseleda köparen eller som tillskriver livsmedel hälsobringande egenskaper; detta förbud bör för att vara verksamt gälla också presentation av och reklam för livsmedel. I syfte att underlätta handeln mellan medlemsstaterna får det i handelsleden före försäljningen till konsumenter tillåtas att endast den viktigaste informationen framgår av den yttre förpackningen och att vissa obligatoriska uppgifter som måste finnas på ett färdigförpackat livs- medel behöver framgå endast av handelsdokument som rör detta. Medlemsstaterna bör behålla rätten att, beroende på lokala förhållanden och praktiska omständigheter, fast- ställa regler för märkning av livsmedel som säljs i lös vikt; informationen bör i sådana fall likväl göras till- gänglig för konsumenten.