L 328/14 Europeiska unionens officiella tidning 24.11.2006 RÅDETS DIREKTIV 2006/88/EG av den 24 oktober 2006 om djurhälsokrav för djur och produkter från vattenbruk och om förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar hos vattenlevande djur EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 37, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europaparlamentets yttrande, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit- téns yttrande (!), och av följande skäl: (1) — Djur och produkter från vattenbruk omfattas som levande djur, fisk, blötdjur och kräftdjur av tillämpningsområdet i bilaga I till fördraget. Uppfödning, odling och utsläppande på marknaden av djur och produkter från vattenbruk är en viktig inkomstkälla för personer som arbetar inom denna sektor. (2) — När det gäller den inre marknaden fastställs det genom rådets direktiv 91/67/EEG av den 28 januari 1991 om djurhälsovillkor för utsläppande på marknaden av djur och produkter från vattenbruk (?) särskilda djurhälsoregler för utsläppande på marknaden och införsel från tredjeländer av sådana produkter. 3) - Om sjukdomar bryter ut bland vattenbruksdjur kan detta förorsaka allvarliga förluster för branschen. Genom rådets direktiv 93/53/EEG av den 24 juni 1993 om gemenska- pens minimiåtgärder för bekämpning av vissa fisksjukdo- mar (?) och rådets direktiv 95/70/EG av den 22 december 1995 om gemenskapens minimiåtgärder för kontroll av vissa sjukdomar hos musslor (7) fastställs de minimiåtgär- der som skall vidtas vid utbrott av de vanligaste sjukdo- marna hos fisk och blötdjur. (4) — Gällande gemenskapsbestämmelser utarbetades främst med tanke på odlingen av lax, forell och ostron. Sedan den lagstiftningen antogs har gemenskapens vattenbruks- näring genomgått en avsevärd utveckling. Många andra (!) EUT C 88, 11.4.2006, s. 13. (2) EGT L 46, 19.2.1991, s. 1. Direktivet senast ändrat genom förord- ning (EG) nr 806/2003 (EUT L 122, 16.5.2003, s. 1). (3) EGT L 175, 19.7.1993, s. 23. Direktivet senast ändrat genom 2003 års anslutningsakt. (") EGT L 332, 30.12.1995, s. 33. Direktivet senast ändrat genom 2003 års anslutningsakt. fiskarter, särskilt marina arter, används nu inom vatten- bruket. Nya typer av vattenbruk med andra fiskarter har också blivit allt vanligare, i synnerhet efter den senaste utvidgningen av gemenskapen. Odlingen av kräftdjur, musslor och havsöron blir också alltmer omfattande. Alla sjukdomsbekämpningsåtgärder har en ekonomisk inverkan på vattenbruket. Om bekämpningen är bristfäl- lig kan patogener spridas, vilket kan förorsaka stora för- luster och äventyra hälsostatusen hos fisk, blötdjur och kräftdjur som används inom vattenbruket i gemenskapen. Å andra sidan kan en överreglering innebära onödiga hin- der för den fria handeln. I meddelandet från kommissionen till rådet och Europa- parlamentet av den 19 september 2002 beskrivs en stra- tegi för hållbar utveckling av det europeiska vattenbruket. I meddelandet skisseras en rad åtgärder med målet att skapa en långsiktig sysselsättning inom vattenbruket, inklusive att främja en hög standard för djurhälsa och djur- skydd, och miljöåtgärder för att garantera en sund indu- stri. Dessa åtgärder bör beaktas. Sedan direktiv 91/67/EEG antogs har gemenskapen ratifi- cerat Världshandelsorganisationens avtal om tillämp- ningen av sanitära och fytosanitära åtgärder (SPS-avtalet). I SPS-avtalet hänvisas det till standarderna från Internatio- nella byrån för epizootiska sjukdomar (OIE). De djurhäl- sokrav som ställs i direktiv 91/67/EEG för att levande djur och produkter från vattenbruk skall få släppas ut på mark- naden inom gemenskapen är strängare än de som anges i de standarderna. I det här direktivet bör därför OIE:s ”Aquatic Animal Health Code och Manual of Diagnostic Tests for Aquatic Animals” beaktas. För att säkerställa rationell utveckling av vattenbrukssek- torn och öka produktiviteten bör det skapas hälsoregler på gemenskapsnivå för vattenlevande djur. Dessa regler behövs bl.a. för att bidra till förverkligandet av den inre marknaden och för att förhindra spridningen av infek- tionssjukdomar. Lagstiftningen bör vara flexibel så att den tar hänsyn till den kontinuerliga utvecklingen och mång- falden inom vattenbruket samt till vattenlevande djurs häl- sostatus inom gemenskapen.