14.1.2003 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 8/35 KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUT av den 27 december 2002 om tillämpning av artikel 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG av den 16 maj 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG [delgivet med nr K(2002) 5304] (Text av betydelse för EES) (2003/20/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG av den16 maj 2000 om tillnärmning av medlems- staternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG ('), särskilt artikel 6.3 b i detta, och av följande skäl: (1) I direktiv 2000/26/EG (fjärde direktivet om motorfor- donsförsäkring) fastställs särskilda bestämmelser som gäller skadelidande som är bosatta i en medlemsstat och som har rätt till ersättning för förlust eller skada till följd av en olycka som inträffar i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt eller i ett tredje land vars nationella försäkringsbyråer är anslutna till gröna- kort-systemet, när sådana olyckor förorsakas genom användning av fordon som är försäkrade och normalt hemmahörande i en medlemsstat. I enlighet med artikel 6.1 och artikel 10.3 i det fjärde direktivet skall varje medlemsstat före den 20 januari 2002 inrätta eller godkänna ett skadeersättningsorgan som skall ha ansvaret för att ersätta skadelidande när försäkringsföretaget inte har utsett en representant eller uppenbarligen förhalar skaderegleringen. Dessutom kan, som föreskrivs i artikel 7, den skadelidande ansöka om ersättning hos skadeersättningsorganet i den medlemsstat där han har sin stadigvarande bostad om det är omöjligt att identifiera fordonet eller om det är omöjligt att iden- tifiera — försäkringsföretaget inom två månader efter olyckan. (') EGT L 181, 20.7.2000, s. 65. (3) I enlighet med bestämmelserna i artikel 6.2 i det fjärde direktivet skall det skadeersättningsorgan i en medlems- stat som har betalat ut ersättning till den skadelidande i den medlemstat där denne har sin stadigvarande bostad ha rätt att av skadeersättningsorganet i den medlemsstat där det försäkringsföretag som har utfärdat försäkrings- brevet är etablerat, kräva ersättning för det belopp som har betalats ut som ersättning. I enlighet med artikel 6.3 a i det fjärde direktivet skall artikel 6 i fjärde direktivet börja gälla efter det att ett avtal ingåtts mellan de skadeersättningsorgan som har inrättats eller godkänts av medlemsstaterna om deras uppgifter, skyldigheter och ersättningsförfaranden. Alla medlemsstater har utsett de skadeersättningsorgan som har ansvar för att ersätta skadelidande i de fall som nämns i artikel 1 i det fjärde direktivet om motorfor- donsförsäkringar, enligt föreskrifterna i artikel 6 i direk- tivet. Ett avtal mellan dessa skadeersättningsorgan ingicks den 29 april 2002 i Bryssel och anmäldes till Europeiska kommissionen genom en skrivelse av den 19 juli 2002 inom den tidsfrist som fastställs i artikel 10.3 i samma direktiv. I enlighet med artikel 6.3 b skall kommissionen fastställa den dag när artikel 6 i det fjärde direktivet skall börja gälla, och kommissionen har, efter att ha rådfrågat försäkringskommittén, redan förvissat sig om att detta avtal har ingåtts. I enlighet med artikel 10.1 i det fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring skall medlemsstaterna anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 20 januari 2003.