17. 7. 98 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 201/43 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1525/98 av den 16 juli 1998 om ändring av förordning (EG) nr 194/97 av den 31 januari 1997 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 315/93 av den 8 februari 1993 om fastställande av gemenskapsförfa- randen för främmande ämnen 1i livsmedel ('), särskilt artikel 2 i denna, och av följande skäl: Vissa medlemsstater har fastställt eller avser fastställa högsta tillåtna halt av aflatoxiner i vissa livsmedel. Med tanke på de skillnader som finns mellan medlems- staterna och den snedvridning av konkurrensen som kan följa av dessa, krävs gemenskapsåtgärder i syfte att säker- ställa en enhetlig marknad, allt under beaktande av proportionalitetsprincipen. Kommissionens förordning (EG) nr 194/97 av den 31 januari 1997 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel () bör därför kompletteras. Aflatoxiner är mykotoxiner som produceras av vissa arter av Aspergillus som utvecklas vid hög temperatur och fuktighet. Aflatoxiner kan förekomma i många livsmedel. Aflatoxinerna, speciellt aflatoxin B1, är genotoxiska cancerogena substanser. För denna typ av substanser finns det ingen tröskel under vilken ingen skadlig effekt har observerats. Det finns sålunda ingen möjlighet att fast- ställa högsta tillåtna dagliga intag. De aktuella kunska- perna inom vetenskap och teknik och förbättringar vad gäller produktion och lagring gör det inte möjligt att helt eliminera uppkomsten av dessa mögelsvampar och där- igenom eliminera förekomsten av aflatoxiner i livsmedel. Därför bör gränsvärdena sättas så låga som möjligt. Det bör fastställas bestämmelser gällande högsta tillåtna halter som kan accepteras i enskilda torkade och/eller bearbetade jordbruksproudkter och i sammansatta livs- (') EGT L 37, 13.2.1993, s. 1. () EGT L 31, 1.2.1997, s. 48. medel för att säkerställa att folkhälsan skyddas på ett lämpligt sätt och att den inre marknaden fungerar tillfredsställande för dessa produkter. De ansträngningar som görs för att förbättra förhållandena för produktion, skörd och lagring för att minska uppkom- sten av mögelsvampar bör uppmuntras. Aflatoxingruppen omfattar olika föreningar vars före- komst i livsmedel och giftighet varierar. Aflatoxin B1 är utan tvekan den giftigaste föreningen. Därför bör av säkerhetsskäl både den totala halten av aflatoxiner i livs- medel (föreningarna B1, B2, G1 och G2) och halten av B1 begränsas. Aflatoxin M1 är en nedbrytningsprodukt av aflatoxin B1 som finns i mjölk och i mjölkprodukter från djur som har ätit kontaminerat foder. Även om aflatoxin M1 anses som en genotoxisk cancerogen substans som inte är lika farlig som aflatoxin B1 är det nödvändigt att undvika dess före- komst i mjölk och i mjölkprodukter som konsumeras av människor, särskilt av små barn. Det är allmänt erkänt att halten av aflotoxiner i jordnöt- ter, nötter och torkad frukt kan minskas genom sortering eller annan mekanisk behandling. för att minimera effek- terna inom handeln bör högre halter av aflatoxin tillåtas för dessa produkter när de inte är avsedda för direkt konsumtion eller som ingrediens i livsmedel. I dessa fall har högsta tillåtna halterna för aflatoxiner fastställts med hänsyn både till de möjliga resultaten av ovannämnda behandlingar för jordnötter, nötter och torkad frukt och till nödvändigheten av att, efter behandling, de högsta tillåtna halterna respekteras för de produkter som är avsedda att konsumeras direkt eller ingå i livsmedel. I takt med att framsteg görs inom vetenskap och teknik kommer gränsvärdena för obearbetade nötter och torkad frukt att kunna ses över inom en fastställd tidsperiod. När det gäller spannmål kan det inte uteslutas att sorte- ring och annan mekanisk behandling kan minska konta- mineringsnivå gällande aflatoxiner. För att kunna kontrol- lera hur effektiva dessa metodoer är och i förekommande fall fastställa specifika högsta tillåtna halter för obearbetad