15/Vol. 09 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 81 389L0429 Nr L 203/50 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING 15.7.89 RÅDETS DIREKTIV av den 21 juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar (89/429/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 130 s i detta, med beaktande av kommissionens förslag('), med beaktande av Europaparlamentets yttrande(?), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(?), och med beaktande av följande: I Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön från år 1973(4), 1977(5), 1983(6) och 1987(7) betonas betydelsen av att förhindra och minska förorening av luften. I rådets resolution av den 19 oktober 1987 om åtgärdsprogrammet för miljön åren 1987-1992(7) konstateras att det är viktigt att gemenskapens insatser koncentreras bland annat till att införa lämpliga normer, för att säkerställa ett effektivt skydd för människors hälsa och för miljön. I rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(?) slås fast att avfall skall slutligt omhändertas på ett sådant sätt att människors hälsa inte utsätts för risker och miljön inte skadas. I detta syfte fastslås i samma direktiv att för varje anläggning eller företag som behandlar avfall tillstånd måste meddelas av den behöriga myndigheten, bland annat i fråga om de försiktighetsåtgärder som skall vidtas. I rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar(?) föreskrivs att medlemsstaterna skall genomföra en politik och en strategi som innefattar lämpliga åtgärder för att stegvis anpassa befintliga anläggningar till bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader. Dessa föreskrifter gäller (!) EGT nr C 75, 23.3.1988, s. 8. () EGT nr C 69, 20.3.1989, s. 223. () EGT nr C 318, 12.12.1988, s. 3. (4) EGT nr C 112, 20.12.1973, s. 1. (5) EGT nr C 139, 13.6.1977, s. 1. (£) EGT nr C 46, 17.2.1983, s. 1. (7) EGT nr C 328, 7.12.1987, s. 1. (2) EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 47. (2) EGT nr L 188, 16.7.1984, s. 20. bland annat befintliga kommunala avfallsförbrännings- anläggningar. I direktiv 84/360/EEG föreskrivs att rådet genom enhälligt beslut efter förslag från kommissionen vid behov skall fastställa dels gränsvärden för utsläpp, som grundas på bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader, dels lämpliga mättekniker och mätmetoder. Förbränning av kommunalt avfall orsakar utsläpp av ämnen som kan ge upphov till luftföroreningar och därigenom skada människors hälsa och miljön. I vissa fall kan föroreningen vara gränsöverskridande. Tekniker för att minska utsläppen av vissa förorenande ämnen från kommunala avfallsförbränningsanläggningar är väl etablerade. Dessa tekniker kan stegvis tillämpas i existerande förbränningsanläggningar, varvid man bör beakta dels anläggningarnas tekniska egenskaper, dels att tekniken inte bör medföra oskäliga kostnader. Härigenom kan man uppnå att koncentrationerna av förorenande ämnen i förbränningsgaserna inte överskrider vissa gränsvärden. Samtliga medlemsstater har lagar och andra författningar om bekämpning av luftförorening från fasta anläggningar. Flera medlemsstater tillämpar särskilda bestämmelser för kom- munala avfallsförbränningsanläggningar. Genom att fastställa gränsvärden för utsläpp och andra krav på begränsning av föroreningar, kan gemenskapen bidra till att öka effektiviteten hos de åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att bekämpa luftförorening från kommunala avfallsförbränningsanläggningar. För att snabbt säkerställa ett effektivt skydd för miljön bör lämpliga tidsfrister fastställas för en anpassning av befintliga förbränningsanläggningar till bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader. Samtliga befintliga kom- munala — avfallsförbränningsanläggningar bör = slutligen uppfylla de krav som gäller för nya anläggningar i motsvarande kategorier. De krav som ställs på befintliga anläggningar måste innefatta en skyldighet att efterleva krav som avser både gränsvärden för utsläpp av de viktigaste föroreningarna och lämpliga förbränningsförhållanden. Vid utformningen av kraven som avser förbränningsförhållanden bör hänsyn tas till mera betydande tekniska svårigheter som kan uppkomma. Vidare bör lämpliga mätningar och andra kontrollåtgärder utföras