Nr L 32/38 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 3. 2. 97 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 96/74/EG av den 16 december 1996 om benämningar på textilier EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europe- iska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag (!'), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (”), i enlighet med det i artikel 189b i fördraget () angivna förfarandet, och med beaktande av följande: 0 Rådets direktiv 71/307/EEG av den 26 juli 1971 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om benämningar på textilier ("), har ändrats ett flertal gånger och ändringarna har varit genomgri- pande. Direktivet bör, för klarhetens och rationali- tetens skull, sammanställas. Om medlemsstaternas bestämmelser rörande be- nämning, sammansättning och märkning av textil- produkter varierar mellan medlemsstaterna, hind- rar detta den inre marknadens funktion. Dessa hinder kan undanröjas genom att man fast- ställer enhetliga regler för saluförande av textilpro- dukter på den gemensamma marknaden. Man måste därför harmonisera de olika benämningarna på textilfibrer och de beskrivningar på etiketter, märken och dokument som åtföljer textilprodukter på olika nivåer i produktionen, beredningen och distributionen. Termen ”textilfiber” måste utvidgas till att omfatta remsor, flata eller rörformade, med en uppskattad bredd av 5 mm eller smalare, som skärs ut från folier som tillverkas genom sträng- sprutning av de polymerer som räknas upp under nr 19-38 och nr 41 bilaga I, och därefter dras ut på längden. EGT nr C 96, 6.4.1994, s. 1. EGT nr C 195, 18.7.1994, s. 9. Europaparlamentets yttrande av den 15 februari 1995 (EGT nr C 56, 6.3.1995, s. 53), rådets gemensamma ståndpunkt av den 26 februari 1996 (EGT nr C 196, 6.7.1996, s. 20) och Europaparlamentets beslut av den 18 juni 1996 (EGT nr C 198, 8.7.1996, s. 25). Rådets beslut av: den 7 oktober 1996. EGT nr L 185, 16.8.1971, s. 16. Direktivet senast ändrat genom direktiv 87/140/EEG (EGT nr L 56, 26.2.1987, s. 24). 10. 11. Bestämmelser bör också finnas för vissa produkter som inte är tillverkade av enbart textila material, men där textilier ingår som en väsentlig del eller där tillverkaren, beredaren eller försäljaren av varan särskilt framhäver det textila inslaget. Beträf- fande punkt 30 i bilaga II behöver man inte skilja mellan de olika typerna polyamid eller nylon, och därför bör de godtagna toleransvärdena för dessa samordnas. Den avvikelse gällande ”övriga fibrer” som redan har fastställts för oblandade produkter måste också tillämpas på blandningar. För att uppnå syftet med de nationella bestämmel- serna på området bör märkning vara obligatorisk. I de fall där det är tekniskt svårt att ange en produkts sammansättning vid tillverkningstillfället, kan de fibrer man då vet ingår anges på etiketten, förutsatt att de svarar för en viss procentsats av den färdiga produkten. För att undvika de skillnader i tillämpningen som har uppstått i detta sammanhang inom gemenska- pen, är det lämpligt att i detalj ange metoderna för märkning av vissa textilprodukter som har två eller flera beståndsdelar. Det är också lämpligt att ange de -beståndsdelar i textilprodukter som man kan bortse från när det gäller märkning och analys. Textilprodukter som endast behöver ha en gemen- sam märkning, och sädana som säljs som metervara eller i avklippta längder, måste saluföras på ett sådant sätt att konsumenten kan få fullständig information om vad som står på ytterförpack- ningen eller på rullen. Det ankommer på medlems- staterna att bestämma vilka åtgärder som skall beslutas för att detta syfte skall uppnås. Användningen av beskrivningar eller benämningar som åtnjuter särskild prestige bland användare och konsumenter bör underkastas vissa villkor. Det har varit nödvändigt att fastställa metoder för provtagning och analys av textilier och analysmeto- der för att omöjliggöra alla invändningar mot de metoder som används. Det faktum att man provi- soriskt behåller gällande nationella metoder hind- rar emellertid inte att man tillämpar enhetliga regler.