03/Vol. 31 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27 389R4045 Nr L 388/18 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING 30.12.89 RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 4045/89 av den 21 december 1989 om medlemsstaternas granskning av de transaktioner som utgör en del av systemet för finansiering genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och om upphävande av direktiv 77/435/EEG EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 43 i detta, med beaktande av kommissionens förslag(!), med beaktande av Europaparlamentets yttrande(?), och med beaktande av följande: Enligt artikel 81 rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om — finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken(?), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 2048/88("), vidtar medlemsstaterna de åtgärder som är nödvändiga för att försäkra sig om att transaktioner som finansieras - genom =<:Europeiska = utvecklings- — och garantifonden för jordbruket (EUGFTJ) verkligen genomförs och verkställs på ett riktigt sätt, för att förhindra och beivra oegentligheter och för att återvinna belopp som gått förlorade till följd av oegentligheter eller oaktsamhet. Granskning av stödmottagande eller betalningsskyldiga företags affärshandlingar kan vara ett effektivt medel för kontroll av de transaktioner som utgör en del av systemet för finansiering genom garantisektionen vid EUGFJ. Denna granskning kompletterar de övriga kontroller som medlems- staterna redan genomför. Denna förordning påverkar dock inte nationella granskningsbestämmelser som är mer omfat- tande än de som föreskrivs i denna förordning. Medlemsstaterna måste uppmuntras till att skärpa den granskning av stödmottagande eller betalningsskyldiga företags affärshandlingar som de har utfört enligt direktiv 77/435/EEG(5). Medlemsstaternas genomförande av de regler som följer av direktiv 77/435/EEG har visat på behovet av att ändra vissa bestämmelser i detta direktiv på grundval av de erfarenheter som gjorts. Med hänsyn till bestämmelsernas karaktär bör ändringarna innefattas i en förordning. ) EGT nr C 192, 29.7.1989, s. 15. 2) EGT nr C 291, 20.11.1989, s. 105. 3) EGT nr L 94, 28.4.1970, s. 13. +) EGT nr L 185, 15.7.1988, s. 1. (2) EGT nr L 172, 12.7.1977, s. 17. De dokument som skall användas som underlag vid en sådan granskning bör fastställas på ett sätt som gör det möjligt att genomföra en fullständig granskning. De företag som skall granskas måste väljas ut på grundval av den typ av transaktioner som genomförs på deras ansvar och fördelningen av de stödmottagande eller betalningsskyldiga företagen i förhållande till deras finansiella betydelse i systemet för finansiering genom garantisektionen vid EUGF]J. Det är vidare nödvändigt att föreskriva ett minsta antal granskningar av affärshandlingar. Detta antal måste fastställas enligt en metod som förebygger att betydande skillnader uppstår mellan medlemsstaterna på grund av skillnader i deras utgiftsstruktur inom garantisektionen vid EUGFJ. Metoden kan fastställas med ledning av antalet företag av viss betydelse - inom = systemet för = finansiering genom garantisektionen vid EUGFJ. Det bör fastställas vilka befogenheter de tjänstemän har som ansvarar för granskningen av företagen och vilka förpliktelser företagen har att under en bestämd period  ställa affärshandlingar till dessa tjänstemäns förfogande och lämna de upplysningar de begär. Det bör också fastställas att affärshandlingar i vissa fall får beslagtas. Det är nödvändigt att organisera ett samarbete mellan medlemsstaterna med anledning av den internationella strukturen inom handeln med jordbruksprodukter och för att fullborda den inre marknaden, Det är också nödvändigt att på gemenskapsnivå upprätta ett centralt register över de stödmottagande eller betalningsskyldiga företag som är etablerade i tredje land. Även om det i första hand är medlemsstaternas ansvar att anta sina granskningsprogram är det nödvändigt att dessa program meddelas kommissionen så att den kan utföra sina övervakande och samordnande uppgifter och för att säkerställa att programmen antas på grundval av lämpliga kriterier. Granskningen kan på så sätt koncentreras till de sektorer eller företag där risken för bedrägeri är stor. De myndigheter som utför granskningen enligt denna förordning måste vara organiserade så att de är oberoende av de myndigheter som gör granskningen före utbetalning. Det är nödvändigt att varje medlemsstat har en särskild myndighet som svarar för kontroll av tillämpningen av denna förordning och för samordning av den granskning som