L 88/50 Europeiska unionens officiella tidning 25.3.2006 KOMMISSIONENS BESLUT av den 16 november 2004 om en tysk stödordning till förmån för tillverkare av sädesbrännvin (Kornbranntwein) [delgivet med nr K(2004) 39531 (Endast den tyska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (2006/240/EG) EUROPEISKA - GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 88.2 första stycket i detta, med beaktande av Avtalet om upprättandet av Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a i detta, efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (!), och med beaktande av dessa synpunkter, och av följande skäl: I. FÖRFARANDE Genom en skrivelse av den 22 november 2000 inkom sex tyska industriella produktionsanläggningar som hör till näringsidkarkategorin industriella sädesbrännvinstill- verkare med ett klagomål till kommissionen med anled- ning av att den tyska lagen om brännvinsmonopolet (Branntweinmonopolgesetz) av den 2 maj 1976 ändrats med stöd av budgetsaneringslagen (Haushaltssanierungsge- setz, ”HsanG”) av den 22 december 1999 (2). De klagande ville få det fastställt att den tyska lagstiftaren genom ändringen av lagen om brännvinsmonopol (?) hade infört en stödordning som stred mot artikel 87 i EG-fördraget, eftersom sädesbrännstillverkande industri- ella brännerier och jordbruksbaserade brännerier som dit- tills utan åtskillnad haft samma rätt till stöd numera behandlas olika eftersom bara jordbruksvaruproducen- terna beviljas stöd enligt den nya stödordningen. De kla- gande hävdar att den nya stödordningen ger sädesbränn- (!) EUT C 269, 8.11.2003, s. 2. (?) Bundesgesetzblatt (Tysklands författningssamling), årgång 1999, del I nr 58, utgiven i Bonn den 28 december 1999. Med stöd av bud- getsaneringslagen genomfördes en allmän reform av det tyska bränn- vinsmonopolet. Lagen trädde i kraft den 1 oktober 2000. () Lagen om brännvinsmonopolet (Branntweinmonopolgesetz) av den 2 maj 1976. vinstillverkande jordbruksbaserade brännerier en obe- stridlig fördel, som enligt deras bedömning utgör stöd som är oförenligt med gemenskapens konkurrensregler. Kommissionen begärde till att börja med den 3 januari 2001 att Tyskland skulle ge närmare upplysningar om de ifrågasatta ändringarna. Tyskland besvarade kommissio- nens begäran genom en skrivelse av den 14 februari och hänvisade till att stödåtgärderna i fråga anmälts till kommissionen redan 1976 och att den nya lagen endast förbättrade det befintliga systemet. Den 16 mars 2001 riktade kommissionen ytterligare ett antal frågor till Tyskland. Tyskland begärde en förlängning av svarsfris- ten, vilket kommissionen beviljade genom en skrivelse av den 9 april 2001. Den 24 april 2001 sände Tyskland sitt svar till kommis- sionen, som översände sina första slutsatser och anmärk- ningar den 19 november. Genom en skrivelse av den 19 december 2001 bekräftade Tyskland sina synpunkter av den 14 februari 2001 och försäkrade på nytt att stödet i fråga är förenligt med gemenskapens bestämmelser. Genom en skrivelse av den 22 februari 2002 uppmanade kommissionen enligt artikel 17.2 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföre- skrifter för artikel 93 i EG-fördraget (") Tyskland att lägga fram synpunkter och relevanta förslag om hur lagstift- ningen om stöd till sädesbrännsvinstillverkare skall kunna göras förenlig med artikel 87.1 i EG-fördraget. Den 19 mars underrättade Tyskland skriftligen kommissionen om att det inte ansåg sådana åtgärder nödvändiga, eftersom Tyskland inte kunde instämma i kommissionens slutsat- ser. Detta gällde särskilt slutsatsen att sädesbrännvin inte är en jordbruksprodukt utan en industriprodukt. Genom ett beslut av den 19 juni 2002 föreslog kom- missionen ett antal relevanta åtgärder för Tyskland med tanke på en omarbetning av den tyska lagen om stöd till sädesbrännstillverkare. Genom skrivelser av den 19 och den 23 juli 2002 underrättade Tyskland kommissionen om att man avvisar kommissionens förslag och därför inte är beredd att vidta de relevanta åtgärderna inom de fastställda tidsfristerna. (') EGT L 83, 27.3.1999, s. 1, ändrad genom anslutningsakten 2003.