L 14/32 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 19.1. 1999 KOMMISSIONENS BESLUT av den 6 januari 1999 i enlighet med rådets förordning (EG) nr 3286/94 beträffande Brasiliens importli- censförfarande för stålplåt [delgivet med nr K(1998) 4468] (1999/44/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR BESLUTAT FÖLJANDE med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 3286/94 av den 22 december 1994 om fastställande av gemenskaps- förfaranden på den gemensamma handelspolitikens område i syfte att säkerställa gemenskapens rättigheter enligt internationella handelsregler, särskilt regler som fastställts av Världshandelsorganisationen (WTO) ('), senast ändrad genom förordning (EG) nr 356/95 (), särskilt artiklarna 11 och 14 i denna, efter samråd med rådgivande kommittén, och av följande skäl: A. Bakgrund till förfarandet (1) Den 30 april 1997 ingav Europeiska järn- och stålindustriförbundet (Eurofer) ett klagomål i enlighet med artikel 4 i förordning (EG) nr 3286/ 94 (nedan kallad förordningen) för dess medlem- mars räkning, vilka är både nationella stålindustri- förbund och enskilda företag i 12 av Europeiska unionens 15 medlemsstater. Dessa svarar för mer än 90 Y/o av Europeiska kol- och stålgemenskapens produktion av råstål. (2) — Den klagande hävdade att importen till Brasilien av platta produkter av rostfritt stål omfattades av icke- automatisk importlicensiering. Enligt Eurofer ändrade de brasilianska myndigheter som är behö- riga att utfärda importlicenser sina förfaranden i maj 1996, så att licenser endast skulle utfärdas om betalningsfristen för de varor som skulle importeras var högst 30 dagar. Den klagande påpekade att de brasilianska myndigheterna varken hade tillkänna- givit förändringen eller förklarat på vilken rättslig grund avslaget på licensansökningar från impor- törer av gemenskapsprodukter baserades, och att (') EGT L 349, 31.12.1994, s. 71. () EGT L 41, 23.2.1995, s. 3. förändringen verkade vara ett resultat av interna riktlinjer i den brasilianska förvaltningen. Enligt den klagande skärptes tillämpningen av denna nya betalningsfrist ytterligare i november 1996 genom att man började kräva ett skriftligt åtagande från importörerna av stålprodukter om att respektera betalningsfristen på 30 dagar. Tillämp- ningen skärptes återigen i januari 1997 i samband med att ett nytt datoriserat övervakningssystem för utfärdande av importlicenser (Siscomezx) infördes. Slutligen påpekade den klagande att en allmän ordning avseende avtal om utländsk valuta för betalning av import (krav på avtal om förhandsköp av utländsk valuta för betalning av import för vilken betalningsfristen understiger 360 dagar) antogs den 25 mars 1997 genom den brasilianske presidentens ”Medida Provisöria n? 1569” och genomfördes av Brasiliens centralbank genom ”Circular n” 2747”, som också antogs den 25 mars 1997. Eurofer hävdade att denna lagstiftning inte ersatte de särskilda bestämmelserna för utfärdande av importlicenser för stålprodukter, utan gav de brasilianska myndigheterna möjlighet att mera strikt och effektivt tillämpa dessa särskilda åtgärder för stålprodukter. Den klagande hävdade att dessa brasilianska handelsbruk utgjorde handelshinder i enlighet med artikel 2.1 i förordningen, eftersom de stred mot Brasiliens internationella förpliktelser inom ramen för WTO, och att sådana handelshinder ledde till negativa handelseffekter för den klagande. Den klagande anförde särskilt att det brasilianska importlicenssystemet för produkter av rostfritt stål stred mot såväl artiklarna XI, III:4 och X i GATT 1994 som artiklarna 1.4, 3.3, 5 och 1.9 i WTO- avtalet om importlicensförfaranden. Vad gäller negativa handelseffekter hävdade den klagande att handeln för gemenskapstillverkarna och gemenskapsexportörerna var kraftigt störd. På grund av införandet av importlicensordningen i fråga kvarhölls en mängd importerade varor vid