Nr L 202/60 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 7. 97 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 97/36/EG av den 30 juni 1997 om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmel- ser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utföran- det av sändningsverksamhet för television EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europei- ska gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2 och 66 i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (), i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfa- randet (?), och mot bakgrund av det gemensamma utkastet som godkändes av förlikningskommittén den 16 april 1997, och med beaktande av följande: 1. Rådets direktiv 89/552/EEG () utgör den rättsliga ra- men för TV-sändningsverksamhet inom den inre marknaden. 2. I artikel 26 i direktiv 89/552/EEG föreskrivs att kom- missionen senast vid slutet av det femte året efter da- gen för antagandet av nämnda direktiv till Europapar- lamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommit- tén skall överlämna en rapport om  direktivets tillämpning och, om nödvändigt, utarbeta ytterligare förslag för att anpassa det till utvecklingen inom om- rådet TV-sändning. 3. Tillämpningen av direktiv 89/552/EEG och rapporten om tillämpningen har visat att det är nödvändigt att förtydliga vissa definitioner eller skyldigheter för medlemsstaterna enligt det här direktivet. 4. Kommissionen underströk i sitt meddelande av den 19 juli 1994 med titeln ”På väg mot informationssam- hället i Europa: en handlingsplan” vikten av ett regel- (') EGT nr C 185, 19.7.1995, s. 4 och EGT nr C 221, 30.7.1996, s. 10. (2) EGT nr C 301, 13.11.1995, s. 35. (") Europaparlamentets yttrande av den 14 februari 1996 (EGT C 65, 4.3.1996, s. 113 ), rådets gemensamma ståndpunkt av den 18 juli 1996 (EGT nr C 264, 11.9.1996, s. 52) och Europapar- lamentets beslut av den 12 november 1996 (EGT nr C 362, 2.12.1996, s. 56). Europaparlamentets beslut av den 10 juni 1997 och rådets beslut av den 19 juni 1997. (') EGT nr L 298, 17.10.1989, s. 23. Direktivet ändrat genom 1994 års anslutningsakt. 10. verk som är tillämpligt på innehållet i audiovisuella tjänster, vilket skulle bidra till att säkerställa den fria rörligheten för sådana tjänster inom gemenskapen och svara mot de tillväxtmöjligheter inom sektorn som ny teknik medför samtidigt som hänsyn tas till de audiovisuella programmens särart, särskilt deras påverkan på kultur och samhälle oavsett på vilket sätt de sänds. . Rådet välkomnade vid sitt möte den 28 september 1994 denna handlingsplan och underströk nödvän- digheten av att förbättra den europeiska audiovisuella industrins konkurrenskraft. . Kommissionen har lagt fram en grönbok om skydd för underåriga och människans värdighet inom de au- diovisuella tjänsterna och informationstjänsterna och har åtagit sig att lägga fram en grönbok som skall vara inriktad på utvecklingen av de nya tjänsternas kultu- rella aspekter. . Varje rättslig ram om nya audiovisuella tjänster måste vara förenlig med det grundläggande målet för detta direktiv, vilket är att skapa en rättslig ram för den fria rörligheten för tjänster. . Det är väsentligt att medlemstaterna vidtar åtgärder i fråga om tjänster som är jämförbara med TV-sänd- ningar för att motverka överträdelser av de grundläg- gande principer som måste vara vägledande för infor- mationen samt för att motverka att det uppstår stora olikheter i den fria rörligheten och konkurrensen. . Stats- och regeringscheferna riktade vid Europeiska rådets möte i Essen den 9 och 10 december 1994 en anmodan till kommissionen att före deras nästa möte lägga fram ett förslag till ändring av direktiv 89/552/ EEG. Tillämpningen av direktiv 89/552/EEG har visat att det är nödvändigt att klargöra begreppet jurisdiktion när det tillämpas specifikt på den audiovisuella sek- torn. Med hänsyn till rättspraxis från Europeiska ge- menskapernas domstol bör etableringskriteriet vara huvudkriteriet för att fastställa en enskild medlems- stats jurisdiktion.