L 31/18 Europeiska unionens officiella tidning 6.2.2003 RÅDETS DIREKTIV 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.1 b i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (7), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande ('), med beaktande av Regionkommitténs yttrande ('), och av följande skäl: (1) () 0 () U 4 En gemensam asylpolitik, inklusive ett gemensamt euro- peiskt asylsystem, är ett grundläggande inslag i Europe- iska unionens målsättning att gradvis upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa som är öppet för alla som av olika omständigheter tvingas söka skydd inom gemenskapen. Europeiska rådet enades vid sitt särskilda möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 om att arbeta för att ett gemensamt europeiskt asylsystem skapas, grundat på en fullständig och allomfattande tillämpning av Gentvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951, kompletterad genom New York- protokollet av den 31 januari 1967, och på så sätt garantera att ingen skickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse, det vill säga att principen om ”non-refoule- ment” bevaras. I slutsatserna från Tammerfors anges att ett gemensamt europeiskt asylsystem på kort sikt bör omfatta gemen- samma miniminormer för mottagande av asylsökande. Att fastställa miniminormer för mottagande av asylsö- kande är ett steg i rätt riktning mot en gemensam asyl- politik. Detta direktiv står i överensstämmelse med de grund- läggande rättigheter och principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna. Direktivet syftar särskilt till att säkerställa full respekt för den mänskliga värdigheten samt till att främja tillämpningen av artiklarna 1 och 18 i nämnda stadga. När det gäller behandlingen av personer som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv är medlemssta- terna bundna av sina förpliktelser enligt de internatio- nella rättsliga instrument som de är parter i och som förbjuder diskriminering. EGT C 213 E, 31.7.2001, s. 286. Yttrandet avgivet den 25 april 2002 (ännu ej offentliggjort i EGT). EGT C 48, 21.2.2002, s. 63. EGT C 107, 3.5.2002, s. 85. (7) (10) (11) (12) (14) (15) Det bör fastställas mininormer för mottagande av asylsö- kande som under normala förhållanden räcker till för att ge dem en värdig levnadsstandard och jämförbara levnadsvillkor i alla medlemsstater. En harmonisering av asylsökandes mottagningsvillkor bör bidra till att begränsa asylsökandes sekundära förflyttningar på grund av att villkoren skiljer sig åt. Mottagandet av grupper med speciella behov bör utformas särskilt för att möta dessa behov. Mottagandet av asylsökande som hålls i förvar bör utformas särskilt för att möta deras behov i denna situa- tion. För att säkra överensstämmelse med förfarandets mini- migarantier, som består av möjlighet att kontakta organi- sationer eller grupper av personer som tillhandahåller juridisk rådgivning, bör information ges om sådana orga- nisationer och grupper av personer. Möjligheterna att missbruka mottagningssystemet bör minskas genom att det fastställs grunder för när mottag- ningsvillkoren för asylsökande får inskränkas eller dras in. Det bör säkerställas att de nationella mottagnings- systemen och samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller mottagning av asylsökande kan fungera effek- tivt. Lämplig samordning bör främjas mellan behöriga myndigheter vad gäller mottagande av asylsökande. Harmoniska förbindelser mellan lokalsamhällen och förläggningar bör därför främjas. Det ligger i miniminormernas natur att medlemsstaterna får införa eller bibehålla mer förmånliga bestämmelser för tredjelandsmedborgare och statslösa personer som söker internationellt skydd i en medlemsstat. Medlemsstaterna uppmanas att tillämpa bestämmelserna i detta direktiv även på förfaranden för att besluta om ansökningar om andra skyddsformer än de som följer av Genéevekonventionen för tredjelandsmedborgare och statslösa personer. Genomförandet av detta direktiv bör utvärderas regel- bundet.