L 203/30 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 1.3.2002 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1400/2002 av den 31 juli 2002 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade för- faranden inom motorfordonssektorn EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning nr 19/65/EEG av den 2 mars 1965 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av avtal och samordnade förfaranden ('), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1215/1999 (7), särskilt artikel 1 i denna, efter att ha offentliggjort ett utkast till denna förordning ('), efter samråd med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och av följande skäl: (1) — Erfarenheterna inom motorfordonssektorn avseende försäljning av nya motorfordon, reservdelar och efterser- vice gör det möjligt att fastställa grupper av vertikala avtal som normalt kan anses uppfylla de villkor som anges i artikel 81.3. (2) — Dessa erfarenheter leder till slutsatsen att det inom denna sektor krävs strängare regler än de som anges i kommis- sionens förordning (EG) nr 2790/1999 av den 22 december 1999 om tillämpningen av artikel 81.3 i för- draget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden ('). (3) — Dessa strängare regler för gruppundantag (”undantaget”) bör gälla vertikala avtal för inköp eller försäljning av nya motorfordon, vertikala avtal för inköp eller försäljning av reservdelar för motorfordon och vertikala avtal för inköp eller försäljning av reparations- och underhållstjänster för sådana fordon, om dessa avtal ingås mellan icke konkurrerande företag, mellan vissa konkurrenter eller av vissa sammanslutningar av detaljister eller reparatörer. Detta omfattar vertikala avtal som ingåtts mellan en återförsäljare som bedriver verksamhet på detaljhandels- nivå eller en auktoriserad reparatör och en (under)- återförsäljare eller reparatör. Denna förordning bör gälla dessa vertikala avtal också när de innehåller komplette- rande bestämmelser om överlåtelse eller användning av immateriella rättigheter. Begreppet ”vertikala avtal” bör definieras i enlighet därmed så att det omfattar både sådana avtal och motsvarande samordnade förfaranden. GT 36, 6.3.1965, s. 533/65. GT L 148, 15.6.1999, s. 1. GT C 67, 16.3.2002, s. 2. GT L 336, 29.12.1999, s. 21. SSe b od e m (4) Undantaget bör begränsas till att avse vertikala avtal som med tillräcklig säkerhet kan antas uppfylla villkoren i artikel 81.3. Vertikala avtal som omfattas av de grupper som defini- eras i denna förordning kan öka den ekonomiska effekti- viteten inom en produktions- eller distributionskedja genom att möjliggöra en bättre samordning mellan de deltagande företagen. De kan särskilt leda till att parternas transaktions- och distributionskostnader sänks och att deras investerings- och försäljningsnivåer opti- meras. Sannolikheten för att sådana  effektivitetsfrämjande effekter uppväger de konkurrenshämmande effekter som kan uppstå till följd av begränsningar i vertikala avtal beror på de berörda företagens marknadsinflytande och därför på i vilken utsträckning dessa företag möts av konkurrens från andra leverantörer av varor eller tjänster vilka av köparen betraktas som likvärdiga eller utbytbara med hänsyn till produkternas egenskaper, pris och tilltänkta användning. Tröskelvärden som baserar sig på marknadsandelar bör fastställas för att avspegla leverantörernas marknads- styrka. Dessutom bör denna sektorspecifika förordning innehålla strängare regler än de som föreskrivs i förord- ning (EG) nr 2790/1999, särskilt för selektiv distribution. De tröskelvärden under vilka det kan antas att de fördelar som garanteras av vertikala avtal uppväger deras begränsande effekter bör variera enligt kännetecknen för olika typer av vertikala avtal. Det kan därför antas att vertikala avtal generellt har sådana fördelar om leveran- tören i fråga har en marknadsandel på högst 30 4 på marknaderna för försäljning av nya motorfordon eller på marknaderna för reservdelar, eller högst 40 26 när kvanti- tativ selektiv distribution används vid försäljning av nya motorfordon. Beträffande efterservice kan det generellt antas att de vertikala avtal genom vilka leverantören fastställer kriterier för hur dess auktoriserade reparatörer skall tillhandahålla reparations- eller underhållstjänster för motorfordon av det märke som berörs, och förser dem med utrustning och utbildning för att kunna tillhan- dahålla sådana tjänster, har sådana fördelar när de berörda leverantörernas nät av auktoriserade reparatörer har en marknadsandel på högst 30 4. När det gäller vertikala avtal som innehåller exklusiva leveransskyldig- heter är det dock köparens marknadsandel som är rele- vant för att fastställa de totala effekterna av sådana verti- kala avtal på marknaden.