15/Vol. 09 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 61 389L0369 Nr L 163/32 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING 14.6.89 RÅDETS DIREKTIV av den 8 juni 1989 om förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar (89/369/EEG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 130 5 i detta, med beaktande av kommissionens förslag(!), med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(?), och med beaktande av följande: I Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön från åren 1973(), 1977(5), 1983(6) och 1987(7) betonas betydelsen av att förhindra och minska förorening av luften. I rådets resolution av den 19 oktober 1987(2) om åtgärdsprogrammet för miljön åren 1987-1992 konstateras att det är viktigt att gemenskapens insatser koncentreras bland annat till att införa lämpliga normer för att säkerställa ett effektivt skydd för människors hälsa och för miljön. I rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall(?) slås fast att avfall skall slutligt omhändertas på ett sådant sätt att människors hälsa inte utsätts för risker och miljön inte skadas. I detta syfte fastslås i samma direktiv att för varje anläggning eller företag som behandlar avfall tillstånd måste meddelas av den behöriga myndigheten, bland annat i fråga om de försiktighetsåtgärder som skall vidtas. I rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar(!2) slås fast att det för nya industrianläggningar, däribland avfallsförbränningsanläggningar, krävs  tillstånd innan verksamheten får påbörjas. Ett sådant tillstånd får endast () EGT nr C 75, 23.3.1988, s. 4. () EGT nr C 69, 20.3.1989, s. 219. () EGT nr C 318, 12.12.1988, s. 3. (5) EGT nr C 112, 20.12.1973, s. 1. (C) EGT nr C 139, 13.6.1977, s. 1. (£) EGT nr C 46, 17.2.1983, s. 1. (7) EGT nr C 328, 7.12.1987, s. 1. (2) EGT nr C 328, 7.12.1987, s. 1. (2) EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 39. (!9) EGT nr L 188, 16.7.1984, s. 20. beviljas när alla lämpliga förebyggande åtgärder mot luftförorening har vidtagits, inklusive tillämpning av bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader. Genom det ovan nämnda direktivet 84/360/EEG slås vidare fast att rådet genom enhälligt beslut efter förslag från kom- missionen vid behov skall fastställa dels gränsvärden för utsläpp, som grundas på bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader, dels lämpliga mättekniker och mätmetoder. Förbränning av kommunalt avfall orsakar utsläpp av ämnen som kan ge upphov till luftförorening och därigenom skada människors hälsa och miljön. I vissa fall kan föroreningen vara gränsöverskridande. | Tekniker för att minska utsläppen av vissa förorenande ämnen från kommunala avfallsförbränningsanläggningar är väl etablerade. Dessa tekniker kan användas till en rimlig kostnad i nya förbränningsanläggningar och gör det möjligt att uppnå halter av förorenande ämnen i förbränningsgaserna som inte överstiger vissa gränsvärden. Gränsvärden inom gemenskapen för dioxiner och furaner bör fastställas så snart som möjligt. Samtliga medlemsstater har lagar och andra författningar om bekämpning av luftförorening från fasta anläggningar. Flera medlemsstater tillämpar särskilda bestämmelser för kom- munala avfallsförbränningsanläggningar. Genom att fastställa gränsvärden för utsläpp och andra krav på begränsning av föroreningar kan gemenskapen bidra till att öka effektiviteten hos de åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att bekämpa luftförorening från kommunala avfallsförbränningsanläggningar. För att säkerställa ett effektivt skydd för miljön bör krav och villkor fastställas när tillstånd lämnas till nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar. Kraven måste innefatta en skyldighet att efterleva gränsvärden för utsläpp av vissa förorenande ämnen och att skapa lämpliga förbrän- ningsförhållanden, med beaktande av anläggningens tekniska utformning och driftförhållandena. Bestämmelser bör fastställas om lämpliga mätningar och kontroller vid förbränningsanläggningarna. Allmänheten bör informeras om de villkor som gäller och om de resultat som erhålls.