L 72/2 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 18.3. 1999 (Rättsakter vilkas publicering är obligatorisk) RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 574/1999 av den 12 mars 1999 om fastställande av de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, särskilt artikel 100c i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (7), och med beaktande av följande: (1) Enligt artikel 100c i fördraget skall rådet fastställa de tredje länder vars medborgare måste ha visum vid passage av medlemsstaternas yttre gränser. Upprättandet av den gemensamma förteckning som återfinns i bilagan till denna förordning utgör ett viktigt steg mot en harmonisering av viseringspoli- tiken. I artikel 7a andra stycket i fördraget föreskrivs det att den inre marknaden skall omfatta ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för personer säker- ställs i enlighet med bestämmelserna i fördraget. Beslut i fråga om andra åtgärder för harmonisering av viseringspolitiken, inbegripet villkoren för utfär- dande av viseringar, skall fattas inom en lämplig ram. När den gemensamma förteckningen utarbetas skall hänsyn särskilt tas till säkerhetsrisker och sådana risker som har samband med illegal invandring. Dessutom har de internationella förbindelserna mellan medlemsstaterna och tredje länder betydelse. Det är lämpligt att inom en lämplig ram lägga fast principen att en medlemsstat inte får kräva visering av en person som vill passera dess yttre gränser om denna person redan har en visering, som har utfär- dats av en annan medlemsstat och som överens- stämmer med de harmoniserade villkoren för utfär- dande av viseringar samt är giltig i hela gemen- skapen, eller om denna person har ett lämpligt till- stånd som har utfärdats av en medlemsstat. (') EGT C 11, 15.1.1994, s. 15. () EGT C 128, 9.5.1994, s. 350 och yttrande av den 10 februari 1999 (ännu ej offentliggjort i EGT). (5) 0) Denna förordning bör inte hindra medlemsstaterna att besluta på vilka villkor medborgare i tredje land som är lagligen bosatta på deras territorium kan åter- vända till detta territorium efter att ha lämnat unio- nens medlemsstaters område under giltighetstiden för sina tillstånd. I särskilda fall där undantag från principen om viser- ingstvång är berättigade får medlemsstaterna undanta vissa kategorier av personer från viseringstvång, i enlighet med internationell rätt eller sedvana. Beträffande skillnaderna i nationella regler om stats- lösa, konventionsflyktingar och personer som visar upp pass eller resedokument som är utfärdade av en territoriell enhet eller myndighet som inte erkänns som stat av alla medlemsstater, får medlemsstaterna besluta om  viseringstvång för den gruppen av personer i de fall då den territoriella enheten eller myndigheten inte finns med i den nämnda gemen- samma förteckningen. När nya enheter läggs till förteckningen måste hänsyn tas till de diplomatiska konsekvenserna samt till de riktlinjer som Europeiska unionen antagit i frågan. Under alla omständigheter påverkar infö- randet av ett tredje land i den gemensamma förteck- ningen inte på något sätt landets internationella status. Fastställandet av de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser bör göras etappvis. Medlemsstaterna kommer ständigt att sträva efter att harmonisera sin viseringspolitik gentemot de tredje länder som inte finns med i den gemensamma förteckningen. Förverkligandet av den fria rörlighet för personer som föreskrivs i artikel 7a i fördraget skall inte påverkas av dessa bestämmelser. Under det första halvåret år 2001 bör kommissionen utarbeta en rapport om läget när det gäller harmoniseringen.