11.6.98 Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 166/51 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag ('), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (?), i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet (7), och med beaktande av följande: (1) I vissa direktiv, som anges i förteckningen i bilagan till detta direktiv, föreskrivs bestämmelser om skydd för konsumenternas intressen. Med de mekanismer som nu finns på såväl natio- nell nivå som på gemenskapsnivå för att säkerställa att dessa direktiv följs, är det inte alltid möjligt att få överträdelser som skadar konsumenternas kollek- tiva intressen att upphöra i rätt tid. Kollektiva intressen är sådana intressen som inte innefattar kumulering av enskildas intressen, vilka enskilda har skadats genom en överträdelse. Detta påverkar inte talan som väcks av enskilda, som har skadats genom en överträdelse. När det gäller direktivets syfte att få sådan verk- samhet som är olaglig enligt de nationella bestäm- melserna att upphöra, kan verkningarna av natio- nella åtgärder för att införa de ovannämnda direk- tiven, inklusive sådana skyddsåtgärder som går utöver den nivå som krävs i de direktiven, motverkas, under förutsättning att de är förenliga med fördraget och tillåtliga enligt de direktiven, om verksamheten får effekt i en annan medlems- stat än den i vilken den har sitt ursprung. Dessa svårigheter kan splittra en väl fungerande inre marknad, eftersom de innebär att det är till- räckligt att flytta källan till en olaglig verksamhet till ett annat land för att förlägga den utom räckhåll (') EGT C 107, 13.4.1996, s. 3 och EGT C 80, 13.3.1997, s. 10. (2) EGT C 30, 30.1.1997, s. 112. () Europaparlamentets yttrande av den 14 november 1996 (EGT C 362, 2.12.1996, s. 236). Rådets gemensamma ståndpunkt av den 30 oktober 1997 (EGT C 389, 22.12.1997, s. 51) och Europaparlamentets beslut av den 12 mars 1998 (EGT C 104, 6.4.1998). Rådets beslut av den 23 april 1998. för alla rättsliga åtgärder och detta utgör en sned- vridning av konkurrensen. Dessa svårigheter kommer sannolikt att minska konsumenternas förtroende för den inre mark- naden och kan komma att begränsa handlingsut- rymmet för organisationer, som företräder konsu- menternas kollektiva intressen, eller oberoende offentliga organ, som är ansvariga för att skydda konsumenternas kollektiva intressen, när dessa påverkas negativt av verksamhet som innebär att gemenskapsrätten överträds. Eftersom sådan verksamhet ofta sträcker sig bortom medlemsstaternas gränser, brådskar det att genom- föra en viss tillnärmning av de nationella bestäm- melser som är utarbetade för att få ovannämnda olagliga verksamhet att upphöra, oavsett i vilket land den olagliga verksamheten har fått effekt. Med avseende på behörighet skall detta inte påverka den internationella privaträttens regler eller mellan medlemsstaterna gällande konventioner, varvid hänsyn skall tas till de allmänna skyldigheter för medlemsstaterna som härrör från fördraget, särskilt dem som har samband med att den inre mark- naden fungerar väl. Syftet med den tänkta åtgärden kan endast uppnås av gemenskapen och det åligger följaktligen gemenskapen att vidta åtgärder. I enlighet med artikel 3b tredje stycket i fördraget åligger det gemenskapen att inte vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget. I överensstämmelse med den artikeln måste särdragen hos de nationella rättsord- ningarna beaktas i så stor utsträckning som bara är möjligt genom att medlemsstaterna tillåts att fritt välja mellan olika alternativ, som har samma verkan. De domstolar eller administrativa myndig- heter som är behöriga att fatta beslut i de förfa- randen som avses i artikel 2 i detta direktiv bör ha rätt att granska verkningarna av tidigare beslut. Ett alternativ bör bestå i att ett eller flera oberoende offentliga organ, med särskilt ansvar för att skydda konsumenternas kollektiva intressen, utövar rätten till talan i frågor som framläggs i detta direktiv. Ett