16 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 04/Vol. 01 376R0103 28.1.76 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING Nr L 20/29 RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 103/76 av den 19 januari 1976 om gemensamma marknadsnormer för viss färsk eller kyld fisk FUROPFISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska ekonomiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 100/76 av den 19 januari 1976 om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeriprodukter(!), särskilt artikel 2.3 i denna, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt förordning (EEG) nr 100/76 får gemensamma marknadsnormer fastställas. Tillämpningen av sådana normer torde bidra till att förbättra kvaliteten på den fisk som saluförs och därmed underlätta avsättningen av den. Ett sätt att förbättra kvaliteten är att förbjuda att fisk som inte har en viss färskhetsgrad saluförs som livsmedel. . I nästan alla medlemsstater som bedriver havsfiske bjuds fisk som enligt nationell lagstiftning bedömts lämplig som livsmedel ut till försäljning efter att ha klassificerats efter storlek, vikt, produktform och andra kriterier. Fisken klassificeras också efter färskhet. Med tanke på de åtgärder som anges i förordning (EEG) nr 100/76 i fråga om bestämning av priser och prisbildning kan införandet av normer för vissa produkter antas få särskilt stor betydelse. Den klassificering som hittills genomförts på nationell nivå bör därför standardiseras. Fisk har hittills bara klassificerats innan den sålts första gången, eftersom en stor del av fisken omedelbart därpå filéas eller bereds på annat sätt. Införandet av gemensam- ma normer bör därför begränsas till det första försäljning- sledet inom gemenskapen. Normerna måste gälla all fisk avsedd som livsmedel, inklusive importerad fisk som bjuds ut på marknaden i gemenskapens medlemsstaters territorier. Att de skyldig- heter som åläggs branschen begränsas till fisk avsedd som livsmedel gör det möjligt att klarare och snabbare skilja mellan produkter som är tillåtna som livsmedel och (!) EGT nr L 20, 28.1.1976, s. 1. därmed underkastade klassificering och produkter som inte är det. Detta kommer att underlätta både avsättningen i det led där normerna tillämpas och kontrollen av deras efterlevnad. Det förefaller emellertid nödvändigt att vid tillämpningen av dessa normer undanta viss direktförsälj- ning av små kvantiteter till detaljhandlare och konsumen- ter. De elva arter som omfattas av denna förordning utgör ca 60 ?0 av gemenskapens produktion av färsk fisk och 80 26 av importen från tredje land. Införandet av normer för dessa arter bör därför prioriteras. Fiskens färskhet är en avgörande faktor vid bedömningen av dess kvalitet. Med tanke på skillnaderna i fråga om konsumenternas köpvanor och de beredningsmetoder som normalt används inom gemenskapen är det också väsent- ligt att klassificera fisken efter storlek. De olika färskhetsgraderna och skillnaderna i storlek måste definieras entydigt. Därför bör ett begränsat men ändå tillräckligt antal färskhets- och storlekskategorier faststäl- las. Det finns för närvarande ingen objektiv metod att på ett både snabbt och billigt sätt bedöma färskheten hos fisk. Endast organoleptisk undersökning, som för övrigt används i medlemsstaterna, motsvarar kravet på objektivi- tet och utgör en acceptabel metod. Med hänsyn till gängse praxis i de flesta medlemsstater bör branschen själv klassificera fisken efter färskhet och storlek. Med tanke särskilt på bedömning av färskhetsgra- den enligt organoleptiska kriterier, bör klassificeringen ske i samarbete med experter som utsetts för detta ändamål av berörda branschorganisationer. För ömsesidig information bör varje medlemsstat förse övriga medlemsstater och kommissionen med en lista på namn och adresser till de berörda experterna och organisationerna. Gemenskapens normer måste gälla även för fisk som importeras från tredje land. Tillämpningen av gemenskapens normer på importerad fisk kräver ytterligare information på förpackningarna. Denna information är emellertid inte nödvändig för fisk som från fartyg landas inom gemenskapen på samma villkor som gemenskapens fångster.