07/Vol. 03 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 113 385R 3820 31.12.85 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING Nr L 370/1 RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 75 i detta, med beaktande av rådets beslut av den 13 maj 1965 om harmonisering av vissa föreskrifter om konkurrens inom transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar(!), särskilt avsnitt III i detta, med beaktande av kommissionens förslag (2), med beaktande av Europaparlamentets yttrande (?), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande ('), och med beaktande av följande: Beträffande vägtransporter framgår gemenskapens so- ciala lagstiftning av förordning (EEG) nr 543/69 (5), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 2829/77 (5). Denna lagstiftning syftar till harmonisering av konkur- rensvillkoren mellan olika former av inrikestransporter, särskilt i fråga om vägtransporterna och förbättringen av arbetsförhållanden och trafiksäkerhet. Framstegen på dessa områden måste tryggas och fullföljas. Det är dock nödvändigt att göra den nämnda förordningens föreskrifter flexiblare utan att dess syften undermineras. Mot bakgrund av de ändringar som redovisas nedan bör samtliga relevanta föreskrifter i klarläggande syfte sammanföras till en enda text, och förordning (EEG) nr 543/69 bör därför upphävas. Dock bör undantaget i artikel 4 för vissa fordon och föreskrifterna i artikel 15 för vissa former av persontransporter fortfarande gälla en viss tid. Denna förordnings föreskrifter om arbetsvillkoren får inte inskränka rätten för arbetsmarknadens båda parter (!) EGT nr 88, 24.5.1965, s. 1500/65. (2) EGT nr C 100, 12.4.1984, s. 3, och EGT nr C 223, 3.9.1985, s. 5. () EGT nr C 122, 20.5.1985, s. 168. (t) EGT nr C 104, 25.4.1985, s. 4, och EGT nr C 303, 25.11.1985, s. 29. () EGT nr L 77, 29.3.1969, s. 49. (6) EGT nr L 334, 24.12.1977, s. 1. att genom kollektivavtal eller på annat sätt överenskom- ma om fördelaktigare villkor för arbetstagarna. För att inte bara främja sociala framsteg utan också förbättra trafiksäkerheten, måste varje medlemsstat behålla rätten att vidta vissa lämpliga åtgärder. På grund av det minskade antalet förarbiträden och konduktörer är det inte längre nödvändigt att reglera viloperioderna för andra besättningsmedlemmar än föraren. Genom att den flexibla arbetsveckan ersätts med en fast sådan, kan förarna lättare organisera sitt arbete och kontrollen förbättras. Ett system bör upprättas, avsett att tillämpas på interna- tionella vägtransporter till eller från ett tredje land eller itransit mellan två länder genom en annan medlemsstat. Föreskrifterna i Europeiska överenskommelsen om ar- betsförhållanden för fordonsbesättningar vid internatio- nella vägtransporter (AETR) av den 1 juli 1970 skall tillämpas på dessa vägtransporter. För fordon, registre- rade i ett land som inte anslutit sig till AETR, kommer dessa föreskrifter att gälla endast den del av färden som går inom gemenskapen. Eftersom ämnet för AETR-överenskommelsen ligger inom denna förordning, är gemenskapen behörig att förhandla om och ingå överenskommelsen. De särskilda omständigheter, under vilka AETR-förhandlingarna ägt rum, motiverar emellertid undantagsvis ett förfarande enligt vilket gemenskapens medlemsstater var för sig deponerar ratifikations- eller anslutningsinstrumenten i en samordnad aktion, samtidigt som 'de handlar i gemenskapens intresse och på dess vägnar. För att säkerställa gemenskapsrättens företräde vid transporter mellan medlemsstaterna, skall medlemssta- terna i samband med deponeringen av ratifikations- och anslutningsinstrumenten göra ett förbehåll, enligt vilket internationella transporter mellan medlemsstaterna inte skall betraktas som internationella transporter i AETRS mening. Möjligheterna enligt AETR till bilaterala avtal om undantag från den överenskommelsen för gränszons- och transittransporter är en angelägenhet som i princip faller inom gemenskapens behörighet. Om en ändring av gemenskapens interna regler på området i fråga nödvändiggör en motsvarande ändring