1.5.2012 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 117/7 DECIZII DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE A CONSILIULUI din 26 aprilie 2012 de autorizare a României în vederea aplicării unei măsuri de derogare de la articolul 26 alineatul (1) litera (a) și de la articolul 168 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (2012/232/UE) CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (!), în special articolul 395 alineatul (1), având în vedere propunerea Comisiei Europene, întrucât: (1) Printr-o scrisoare înregistrată de Comisie în data de 27 septembrie 2011, România a solicitat autorizarea introducerii unor măsuri speciale privind anumite vehicule rutiere motorizate care derogă de la acele dispoziții ale Directivei 2006/112/CE care reglementează dreptul persoanei impozabile de a deduce TVA plătită pentru achiziționarea de bunuri şi servicii și de la dispozițiile care impun plata taxei pentru bunurile unei întreprinderi utilizate în alte scopuri decât cele profe- sionale. În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE, Comisia a informat celelalte state membre, printr-o scrisoare datată 1 decembrie 2011, cu privire la cererea depusă de România. Printr-o scrisoare datată 5 decembrie 2011, Comisia a informat România că dispune de toate infor- mațiile necesare pentru a analiza solicitarea. Articolul 168 din Directiva 2006/112/CE stabileşte dreptul unei persoane impozabile de a deduce TVA percepută pentru furnizarea de bunuri şi servicii pe care le primeşte în vederea utilizării în scopul operațiunilor sale impozabile. Articolul 26 alineatul (1) litera (a) din acea directivă prevede obligația de a plăti TVA atunci când un bun care face parte din activul unei întreprinderi este utilizat în folosul propriu de către persoana impo- zabilă sau de personalul acesteia sau, mai general, în alte scopuri decât pentru desfășurarea activității întreprinderii. Utilizarea în scopuri personale a vehiculelor este dificil de determinat cu exactitate și, chiar atunci când acest lucru este posibil, mecanismul aferent este adesea împovărător. () JO L 347, 11.12.2006, p. 1. În cadrul măsurilor solicitate, valoarea TVA aferente chel- tuielilor deductibile pentru vehiculele rutiere motorizate care nu sunt utilizate în mod exclusiv în scopuri profe- sionale ar trebui, cu unele excepții, să fie stabilită sub formă de rată procentuală fixă. Pe baza informațiilor disponibile în prezent, autoritățile române estimează că se justifică aplicarea unei rate de 50 %. În același timp, pentru a evita dubla impunere, obligația de a plăti TVA pentru utilizarea unui vehicul rutier motorizat în alte scopuri decât cele profesionale ar trebui suspendată în cazul în care vehiculul a făcut obiectul acestei restricții. Aceste măsuri pot fi justificate prin necesitatea de a simplifica procedura de percepere a TVA şi de a împiedica evaziunea fiscală cauzată de o evidenţă contabilă incorectă şi de declarațiile fiscale false. Restricționarea dreptului de deducere în cadrul măsurilor speciale ar trebui să se aplice în cazul TVA plătite pentru cumpărarea, achiziția intracomunitară, importul, închi- rierea sau leasingul având ca obiect anumite vehicule rutiere motorizate şi pentru cheltuielile legate de acestea, inclusiv achiziția de combustibil. Anumite tipuri de vehicule rutiere motorizate ar trebui excluse din domeniul de aplicare al măsurilor speciale, deoarece, dată fiind natura lor sau tipul de activitate pentru care sunt folosite, utilizarea lor în alte scopuri decât profesionale este considerată neglijabilă. Prin urmare, măsurile speciale nu ar trebui să se aplice în cazul vehiculelor cu mai mult de nouă scaune, inclusiv scaunul şoferului, sau cu o masă totală maximă auto- rizată care depășeşte 3 500 kilograme. În plus, este necesar să se prevadă o listă detaliată a tipurilor de vehicule excluse de la această restricție, pe baza utilizării lor specifice. Aceste măsuri de derogare ar trebui să fie limitate în timp, astfel încât să fie posibilă evaluarea eficacității lor şi a procentului adecvat, întrucât procentul propus se bazează pe constatările inițiale referitoare la utilizarea profesională. În cazul în care România va considera că este necesară o prelungire a aplicării măsurilor de derogare, aceasta ar trebui să transmită Comisiei în timp util un raport privind aplicarea măsurilor în cauză care să cuprindă o examinare a procentului aplicat, însoţit de cererea de prelungire.