12.1.2012 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 8/1 II (Acte fără caracter legislativ) ACORDURI INTERNAȚIONALE DECIZIA CONSILIULUI din 12 decembrie 2011 cu privire la aderarea Uniunii Europene la Protocolul din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor, cu excepția articolelor 10 și 11 din (2012/22/UE) CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2) coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a) și articolul 218 alineatul (8) primul paragraf, având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere aprobarea Parlamentului European, întrucât: (1) Protocolul din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor şi al bagajelor lor (denumit în continuare „Protocolul de la Atena”) constituie o îmbunătățire majoră în ceea ce priveşte regimul răspunderii transportatorilor și al despăgubirii persoanelor care călătoresc pe mare. În speţă, acesta prevede răspunderea strictă a transportatorului şi include o asigurare obligatorie cu drept de acţiune directă împotriva asigurătorilor până la atingerea unor limite stabilite, precum şi norme privind recunoaşterea şi executarea hotărârilor judecătoreşti. Prin urmare, Protocolul de la Atena este aliniat la obiectivul Uniunii de îmbunătățire a regimului juridic al răspunderii trans- portatorilor. Protocolul de la Atena modifică Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor („Convenția de la Atena”) și stabileşte, la articolul 15, că, între părțile la Protocolul de la Atena, cele două instrumente se consideră și se interpretează ca fiind un instrument unic. Majoritatea dispozițiilor din Protocolul de la Atena au fost integrate în dreptul Uniunii prin Regulamentul (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de acesta accident a transportatorilor de persoane pe mare (). Uniunea şi-a exercitat prin urmare competența în privința aspectelor care intră sub incidența regula- mentului. O serie de dispoziții ale Protocolului de la Atena continuă să intre însă în sfera de competență a statelor membre, aşa cum este cazul clauzei de neparti- cipare (opt out) care le permite să fixeze limite de răspundere mai mari decât cele prevăzute de Protocolul de la Atena. Aspectele care țin de competența statelor membre în temeiul Protocolului de la Atena şși cele care țin de competența exclusivă a Uniunii sunt strâns legate. Prin urmare, în aspectele care țin de competența lor în temeiul Protocolului de la Atena, statele membre ar trebui să acţioneze în mod coordonat, ținând seama de obligația lor de cooperare loială. Protocolul de la Atena este deschis spre ratificare, acceptare, aprobare sau aderare de către statele şi organizațiile regionale de integrare economică constituite de state suverane care au transferat respectivelor organizații competența în anumite domenii reglementate de Protocolul de la Atena. Conform articolului 17 alineatul (2) litera (b) și arti- colului 19 din Protocolul de la Atena, organizațiile regionale de integrare economică pot încheia Protocolul de la Atena. Comitetul juridic al Organizaţiei Maritime Internaţionale a adoptat în octombrie 2006 rezerva și liniile directoare OMI pentru punerea în aplicare a Convenției de la Atena (denumite în continuare „Liniile directoare ale OMP) pentru a trata anumite aspecte ale Convenției de la Atena, precum în special despăgubirea pentru daunele provocate de acțiunile teroriste. Regulamentul (CE) nr. 392/2009 reproduce în anexele sale normele aplicabile din versiunea consolidată a Convenției de la Atena modificată de Protocolul de la Atena și Liniile directoare ale OMI. () JO L 131, 28.5.2009, p. 24.