18.12.2010 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 335/43 REGULAMENTUL (UE) NR. 1218/2010 AL COMISIEI din 14 decembrie 2010 privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene anumitor categorii de acorduri de specializare (Text cu relevanță pentru SEE) COMISIA EUROPEANĂ, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 2821/71 al Consiliului din 20 decembrie 1971 privind aplicarea articolului 85 alineatul (3) din tratat unor categorii de acorduri, decizii și practici concertate (), după publicarea unui proiect al prezentului regulament, după consultarea Comitetului consultativ privind practicile restrictive și pozițiile dominante, întrucât: (1) Regulamentul (CEE) nr. 2821/71 împuterniceşte Comisia să aplice articolul 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene () prin regulament anumitor categorii de acorduri, decizii şi practici concertate care intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat, care au ca obiect specializarea, inclusiv acordurile necesare realizării acesteia. Regulamentul (CE) nr. 2658/2000 al Comisiei din 29 noiembrie 2000 de aplicare a articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri de specia- lizare (?) defineşte categorii de acorduri de specializare pe care Comisia le consideră ca respectând, în mod normal, condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) din tratat. Având în vedere experiența generală pozitivă dobândită în aplicarea acestui regulament care va expira la 31 decembrie 2010 şi ținând seama de experiența suplimentară dobândită de la adoptarea sa, este necesar să se adopte un nou regulament de exceptare pe categorii. (!) JO L 285, 29.12.1971, p. 46. () JO L 304, 5.12.2000, p. 3. (*) De la 1 decembrie 2009, articolul 81 din Tratatul CE a devenit articolul 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Cele două articole sunt, pe fond, identice. În sensul prezentului regulament, acolo unde este cazul, trimiterile la articolul 101 din TFUE trebuie înţelese ca fiind trimiteri la articolul 81 din Tratatul CE. TFUE a introdus, de asemenea, anumite modificări ale terminologiei, cum ar fi înlocuirea termenului g „Comunitate” cu „Uniune” și a termenului „piaţă comună” cu „piaţă EE internă”. Terminologia din TFUE va fi folosită pe tot cuprinsul prezentului regulament. (3) Prezentul regulament trebuie să satisfacă cele două cerințe de a asigura protecția concurenței în mod eficace şi de a oferi întreprinderilor securitatea juridică adecvată. Urmărirea acestor obiective trebuie să ia în considerare necesitatea simplificării controlului adminis- trativ și a cadrului legislativ într-o măsură cât mai mare. Sub un anumit nivel al puterii de piață, pentru aplicarea articolului 101 alineatul (3) din tratat, în general se poate presupune că efectele pozitive ale acordurilor de specia- lizare vor compensa orice efecte negative asupra concu- renței. Pentru aplicarea articolului 101 alineatul (3) din tratat prin regulament, nu este necesar să se definească acor- durile care pot intra sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat. La evaluarea individuală a acor- durilor în temeiul articolului 101 alineatul (1) din tratat trebuie să se ia în considerare mai mulți factori, în special structura pieței relevante. Beneficiul exceptării stabilite prin prezentul regulament trebuie limitat la acele acorduri pentru care se poate estima cu suficientă certitudine că îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) din tratat. Acordurile de specializare în producţie contribuie, cel mai probabil, la îmbunătățirea producţiei sau distribuției bunurilor în cazul în care părţile dispun de competențe, bunuri sau activități complementare, deoarece acestea se pot concentra asupra fabricării anumitor produse și în acest mod funcționează mai eficient şși furnizează produse mai ieftine. Acest lucru este valabil, în general, şi în cazul acordurilor de specializare în pregătirea de servicii. Este posibil ca, dată fiind concurenţa efectivă, consumatorii să primească o cotă-parte echitabilă din beneficiile rezultate. Astfel de avantaje pot rezulta din acorduri prin care o parte renunță integral sau parţial la fabricarea anumitor produse sau la pregătirea anumitor servicii în favoarea altei părţi („specializare unilaterală”), din acorduri prin care fiecare parte renunță integral sau parţial la fabricarea anumitor produse sau la pregătirea anumitor servicii în favoarea altei părţi („specializare reciprocă”) şi din acorduri prin care părțile hotărăsc să fabrice în comun anumite produse sau să pregătească anumite servicii („producție în comun”). În contextul prezentului regu- lament, conceptele de specializare unilaterală, respectiv specializare reciprocă, nu impun reducerea capacității