1.6.2012 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 142/1 (Acte legislative) DIRECTIVA 2012/13/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI din 22 mai 2012 privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, noaşterii reciproce „are drept scop  consolidarea având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamente naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social Euro- pean ('), după consultarea Comitetului Regiunilor, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (?), întrucât: (1) Uniunea șşi-a stabilit obiectivul de a menţine și de a dezvolta un spaţiu de libertate, securitate și justiție. În conformitate cu concluziile preşedinției cu ocazia Consiliului European de la Tampere din 15 şi 16 octombrie 1999, în special punctul 33, principiul recunoaşterii reciproce a hotărârilor judecătoreşti și altor decizii ale autorităților judecătoreşti ar trebui să devină fundamentul cooperării judiciare în materie civilă şi în materie penală în cadrul Uniunii, deoarece o recunoaştere reciprocă sporită și apropierea necesară a legislației ar facilita cooperarea dintre autoritățile compe- tente, precum și protecţia judiciară a drepturilor indivi- duale. În conformitate cu concluziile de la Tampere, Consiliul a adoptat, la 29 noiembrie 2000, un program de măsuri pentru punerea în aplicare a principiului recunoaşterii reciproce a hotărârilor în materie penală (*). În intro- ducerea programului se menționează că principiul recu- () JO C 54, 19.2.2011, p. 48. (?)) Poziția Parlamentului European din 13 decembrie 2011 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 26 aprilie 2012. () JO C 12, 15.1.2001, p. 10. cooperării dintre statele membre, precum şi creșterea protecției drepturilor individuale”. Punerea în aplicare a principiului recunoaşterii reciproce a deciziilor în materie penală implică faptul că fiecare stat membru are încredere în sistemele de justiție penală ale celorlalte state membre. Întinderea recunoașterii reciproce depinde, în mare măsură, de o serie de parametri, care includ mecanisme de protecție a drepturilor persoanelor suspectate sau acuzate şi standarde minime comune necesare pentru facilitarea aplicării principiului recu- noaşterii reciproce. Recunoaşterea reciprocă a deciziilor în materie penală poate funcționa în mod eficace doar într-un climat de încredere, în cadrul căruia nu doar autoritățile judecăto- reşti, ci toţi participanții la procedurile penale consideră deciziile autorităţilor judecătoreşti din alte state membre ca fiind echivalente celor emise de propriile autorități, presupunând încredere nu numai în justeţea normelor din alte state membre, ci și în faptul că aceste norme sunt aplicate în mod corect. Articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „Carta”) şi articolul 6 din Convenţia europeană pentru apărarea drepturilor omului şși a libertăților fundamentale (denumită în continuare „CEDO”) consacră dreptul la un proces echitabil. Articolul 48 alineatul (2) din Cartă garantează respectarea dreptului la apărare. Articolul 6 din Cartă şi articolul 5 din CEDO consacră dreptul la libertatea şi la siguranța persoanei. Orice limitare a acestui drept nu trebuie să depășească limitările permise în conformitate cu articolul 5 din CEDO și deduse din jurisprudența Curţii Europene a Drepturilor Omului. Cu toate că statele membre sunt părţi la CEDO, expe- riența a arătat că doar acest element nu poate oferi întot- deauna un grad suficient de încredere în sistemele de justiție penală ale altor state membre. Consolidarea încrederii reciproce necesită norme detaliate privind protecţia drepturilor și garanțiilor procedurale care își au originea în Cartă şi în CEDO.