22.7.2011 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 192/39 II (Acte fără caracter legislativ) ACORDURI INTERNAȚIONALE DECIZIA CONSILIULUI din 9 iunie 2011 privind aprobarea, în numele Uniunii Europene, a Convenției de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind obţinerea pensiei de întreţinere în str. SDE ăinătate pentru copii şi alți membri ai familiei (2011/432/UE) CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolului 81 alineatul (3) primul paragraf coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (b) și alineatul (8) al doilea paragraf prima teză având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere avizul Parlamentului European (!), întrucât: (1) (4) Uniunea depune eforturi pentru crearea unui spațiu judiciar comun bazat pe principiul recunoaşterii reciproce a hotărârilor. Convenția de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind obținerea pensiei de întreţinere în străinătate pentru copii și alți membri ai familiei („convenția”) constituie un bun temei pentru un sistem mondial de cooperare administrativă și pentru recunoaşterea și executarea deci- ziilor în materie de întreținere și a convențiilor de între- ținere, prevăzând acordarea unei asistențe juridice gratuite în practic toate cazurile care privesc întreținerea copiilor şi o procedură simplificată de recunoaştere şi executare. Articolul 59 din convenție permite organizațiilor regionale de integrare economică precum Uniunea să semneze, să accepte, să aprobe sau să adere la convenție. Domeniile reglementate de convenție sunt tratate şi de Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din () Aviz din 11 februarie 2010 (JO C 314 E, 16.12.2010, p. 938). 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoaşterea şi executarea hotărârilor şi cooperarea în materie de obligații de întreținere (?). Astfel cum s-a convenit cu ocazia adoptării Deciziei 2011/220JUE a Consiliului () privind semnarea convenției, Uniunea ar trebui să aprobe singură convenția şi să își exercite competența asupra tuturor domeniilor reglementate de aceasta. Prin urmare, statele membre are trebui să își asume obligații în temeiul convenției ca urmare a aprobării acesteia de către Uniune. Cu ocazia aprobării convenției, Uniunea ar trebui, în consecință, să facă declarația de competență în temeiul articolului 59 alineatul (3) din convenție. Uniunea ar trebui, în plus, să formuleze, cu ocazia aprobării convenției, toate rezervele şi declarațiile adecvate care sunt permise în temeiul articolelor 62 şi 63 din convenție şi pe care le consideră necesare. Uniunea ar trebui să declare, în temeiul articolului 2 alineatul (3) din convenție, că va extinde domeniul de aplicare al capitolelor II și III din convenție la obligațiile de întreţinere între soți. Uniunea ar trebui, în acelaşi timp, să facă o declarație unilaterală prin care să se angajeze să examineze, la un stadiu ulterior, posibilitatea de extindere şi mai mare a domeniului de aplicare. Uniunea ar trebui să formuleze rezerva prevăzută la articolul 44 alineatul (3) din convenție cu privire la limbile acceptate în comunicările dintre autoritățile centrale. Statele membre care doresc ca Uniunea să formuleze această rezervă în ceea ce le priveşte, ar trebui să informeze Comisia în prealabil cu privire la acest lucru, precizând conținutul rezervei care se va formula. L 7, 10.1.2009, p. 1. L 93, 7.4.2011, p. 9.